По семейному преданию, Державины и Нарбековы происходили от одного из татарских родов. Некий Багрим-мурза выехал в Москву из Большой Орды и после крещения поступил на службу великого князя Василия Васильевича[1].
Гавриил Романович родился в семье мелкопоместных дворян в родовом имении Сокуры под Казанью 14 июля1743 года, где провел детство. Мать — Фекла Андреевна (урожденная Козлова). Отца, секунд-майора Романа Николаевича, Гаврила Романович лишился в раннем возрасте.
С 1762 года служил рядовым гвардейцем в Преображенском полку, в составе полка принимал участие в государственномперевороте 28 июня 1762 года, в результате которого вступила на престолЕкатерина II.
С 1772 года служил в полку в офицерскойдолжности, в 1773—1775 годах в составе полка участвовал в подавлении восстания Емельяна Пугачёва. Первые стихи Державина увидели свет в 1773 году.
В 1777 году, по выходе в отставку, началась гражданская служба статского советника Г. Р. Державина вПравительствующем Сенате.
У самому місті немає ніякого порядку, там панує хаос і плутанина: суддя хабарничає й проводить махінації з документацією; засідатель безпробудно п’є, у самому будинку суду; сторожачи вже стали розводити гусаків і вішати білизну на просушку; у лікарнях пацієнти вічно брудні, курять міцний тютюн і їхня доля анітрошки не хвилює лікарів, адже ті вважають, що якщо людина вмре, значить умре, а якщо вилікується, значить вилікується
Вулиці ніхто не прибирає, усюди бруд і кіптява, викладачі в навчальних закладах при поясненні матеріалу те корчать гримаси, те отлынивают від роботи, чим і подають негативний приклад учням
Здавалося б, все це нехай і погано, але дає деяку волю людям, однак і це зовсім не так. Людям у цьому місті доводиться несолодко, особливо місцевим купцям, яких вічно оббираю до нитки чиновники. Городничий без усякого сорому й стиснення бере все, що тільки йому сподобається. Та й без того укази городничего ламали життя многим.
Приміром, він якось віддав наказ рекрутувати в армію одруженої людини, залишивши бідну жінку без чоловіка, у той час як закон це забороняє. А зробив він це з тієї причини, що батьки кравця, якому й випливало стати солдатом, підкупили городничего. В інший раз городничий наказав висікти ні в чому неповинну унтер — офіцершу, після чого її ще змусили заплатити штраф за помилку
Вся верхівка цього міста, всі чини, які здавалося б, повинні бути прикладом для наслідування — шахраї й хабарники. Це мерзенні, марнолюбні й зарозумілі люди, на розумі в яких тільки бажання схапать усього побільше, і обійти відповідальність стороною. Таким з’являється образ повітового міста в трагікомедії Ревізор, що була написана з метою створення пародії на повітове місто того часу
<span>Вот сайт: http://dic.academic.ru/dic.nsf/lingvistic/1295/%D1%80%D0%B0%D0%B7%D0%B1%D0%BE%D1%80</span>
Не знаю ответ.
добавить ответ.
<em><u>Шинель </u></em>
Про бедняка Акакия Акакиевича Он был переписчиком и жил в невыносимых условиях Над ним все на работе издевались ОН наслаждался те что пил чай вечером с сахаром У него была старая шинель которая уже давно потускнекла и он всегда ходил к портному и зашивал шинель. Однажды портной сказал ему что он не сможет зашить шинель и ему нужно сшить новую Но у А,А не было денег и он начал экономить начал пить чай с сахаром. И ему сшили эту шинель Над ним перестали издеваться и стали относится как к человеку. Когда он выходил из рестрорана на который его пригласили Шинель украли и он от горя умер. Как говорят встречают по одежке.
Написал Гоголь