Мне нравятся сказки А. С.
Пушкина не только потому, что они интересны и поучительны. Еще нравится, что
написаны они прекрасными стихами.
«Сказка о рыбаке и рыбке»
оказала на меня неизгладимое впечатление. В ней рассказывается о том, как
бедный старик поймал золотую рыбку. Она была волшебная и могла исполнить любые
желания. У старика была очень злая и жадная старуха. Он покорился её воле,
ходил к морю и просил рыбку исполнить все её желания. Старуха всем была
недовольна, ругала, обзывала старика. Он не испытывал к ней почтения, как бы
высоко ни вознеслась она. Об этом свидетельствует его обращение к ней, когда
она захотела стать царицей:
<span>Только рыбка не захотела
служить старухе и вернула ей землянку и разбитое корыто. Эта сказка научила
меня быть щедрым человеком, никогда не скупиться и знать во всём меру.</span>
Гайдар рассказал о том что несколько мальчиков состоящие в одной команде. Они помогали людям всем неважно кому они помогали главное что они помогали и помогли им в бедах.Этот рассказ учит нас тому что нам надо помогать друг другу не важно кому именно помочь главное как помочь и чем помочь
Это тогда когда пытаются воплотить жизнь
бессмертный ленинский постулат о том,
<span>что кухарка может управлять страной. </span>
Ответ:
В библейской один бог, а в греческой больше одного. В библии церковь, иконы, священники. В греческой такого вроде нет. Ещё греческая мифология появилась намного раньше. Она состоит из мифов, тем временем, как библейская из заповедей. Как-то так.
<span>На Захід^ – Заходові – заходу – південно^ – заході України, у родині багатих сільських поміщиків Попельских, народжується сліпий хлопчик. Спочатку ніхто не зауважує його сліпоти, лише мати догадується про це по дивному вираженню особи маленького Петруся. Доктори підтверджують страшний здогад. Батько Петра – людин добродушний, але досить байдужний до всього, крім господарства. Дядько ж, Максим Яценко, відрізняється бійцівським характером. У молодості він слыл усюди «небезпечним забіякою» і виправдав цю характеристику: виїхав в Італію, де надійшов у загін Гарібальді. У бої з австрійцями Максим втратив ногу, одержав безліч поранень і був змушений повернутися додому, щоб доживати своє століття в бездіяльності. Дядько вирішує зайнятися вихованням Петруся. Йому доводиться боротися зі сліпою материнською любов’ю: він пояснює своїй сестрі Ганні Михайлівні, матері Петруся, що зайва дбайливість може ушкодити розвитку хлопчика. Дядько Максим сподівається виховати нового «бійця за справу життя». Наступає весна. Дитина стривожена шумом природи, що пробуджується. Мати й дядько ведуть Петруся гуляти на берег ріки. Дорослі не зауважують хвилювання хлопчика, що не справляється з достатком вражень. Петрусь непритомніє. Після цього випадку мати й дядько Максим намагаються допомагати хлопчикові осмислювати звуки й відчуття. Петрусь любить слухати гру конюха Иохима на дудці. Свій чудовий інструмент конюх зробив сам; нещасна любов розташовує Иохима до смутних мелодій. Він грає щовечора, і в один з таких вечорів до нього на стайню приходить сліпий панич. Петрусь учиться в Иохима грі на дудці. Мати, охоплена ревнощами, виписує з міста фортепьяно. Але, коли вона починає грати, хлопчик знову ледве не втрачає почуттів: ця складна музика здається йому грубої, крикливої. Тої ж думки й Иохим. Тоді Ганна Михайлівна розуміє, що в нехитрій грі конюха набагато більше живого почуття. Вона тайкома слухає дудку Иохима й учиться в нього, Зрештою її мистецтво скоряє й Петруся, і конюха. Тим часом хлопчик починає грати й на фортепьяно. А дядько Максим просить Иохима співати сліпому паничу народні пісні. У Петруся немає друзів. Сільські хлопчиськи цураються його. А в сусідньому маєтку літніх Яскульских росте дочка Евеліна, однолітка Петруся. Ця гарна дівчинка спокійна й розважлива. Евеліна випадково знайомиться з Петром на прогулянці. Спершу вона не догадується, що хлопчик сліпий. </span>