<span>«Енеїда» І. П. Котляревського належить до травестійного жанру [від італ. переодягати], в якому використовується сюжет певного твору для зображення зовсім іншого, ніжу оригіналі, життя. Героїчний зміст оригіналу письменник подає в зниженому, жартівливому плані. Таким чином урочисто-піднесена розповідь перетворюється на бурлескну.</span><span>Назва твору пов’язана з ім’ям головного героя — Енея. За грецько-римською міфологією, Еней — син дарданського царя Анхіза і богині Афро-діти, один із героїв Троянської війни, оспіваної Гомером (VIII—VII ст. до н. є.) в «Іліаді» й «Одіссеї».</span>Еней є говним героєм поеми. Але Еней не сам, з ним усюди і завжди його вірні побратими-троянці. Яким же зображує І. П. Котляревський головного героя?Еней — відважний, хоробрий ватажок, який повів своє військо до Латинської землі. Автор, хоча іноді й за допомогою не дуже шанобливих епітетів, але з любов’ю змальовує його:Еней був парубок моторний І хлопець хоть куди козак, Удавсь на всеє зле проворний Завзятіший од всіх бурлак. Еней здатний і на бійку, і на розваги, і на «дипломатичні стосунки» з Ла-тином, Ацестом, Евандром та іншими царями; вміє майстерно танцювати, любить випити і погуляти.Портретний образ Енея зустрічаємо на сторінках поеми багато разів. Автор то милується ним:Прямий, як сосна, величавий, Бувалий, здатний, тертий, жвавий, Такий, як був Нечеса-князь, На нього всі баньки п’ялили, І сами вороги хвалили, Його любив всяк — не боявсь. А то змальовує у досить-таки непривабливому вигляді: Напали з хмелю перелоги, Опухли очі, як в сови, І ввесь обдувся, як барило,Еней у Котляревського і ланець, і поганець, «мутив, як на селі москаль». Він — призвідця і злодіяка всіляких витівок і бешкетів. У мирний час Еней любить добряче почастуватися хмільним, усмак поїсти, до втоми погуляти, досхочу виспатись. За розвагами й пиятикою він забуває навіть мету свого життя — побудувати нове царство, і Зевс мусить не дуже чемно нагадати йому про це. Енеєві притаманні й інші людські слабкості.<span>Разом з тим він наділений і досить симпатичними рисами: він «ласкавий, гарний і проворний, і гострий, як на бритві сталь» (тобто дотепний), доброзичливий, легко сходиться з людьми. Еней — вимогливий і суворий начальник, але добрий і справедливий, постійно дбає про своїх гольтіпак-троянців, тужить за загиблими. У скрутну хвилину, як справжній запорожець, звертається за правдою до громади.</span>
По мнению писателя, это основополагающее чувство в жизни человека. Все герои писателя проходят испытание любовью. Именно это испытание оказывается самым главным и самым сложным.
гроза смутит, гроза набежит, дубрава задрожит, исполины гнутся, совещаясь меж собой. - метафора
Cемья
Илья Андреевич Толстой (1757-1820) — дед Л.Н. Толстого
Обучался в Морском корпусе, был гардемарином на флоте, впоследствии перешел в лейб- гвардию, в Преображенский полк, в отставку вышел в 1793 в чине бригадира. Владел поместьями в Тульской губернии и великолепным особняком в Москве, но предпочитал жить в Полянах, обширным имении в Белевском уезде. У Ильи Андреевича было четверо детей: двое сыновей( младший из них, Илья, умер в детстве) и две дочери. «Дед мой Илья Андреевич,... был..., как я его понимаю, человек ограниченный, очень мягкий, веселый и не только щедрый, но бестолково мотоватый, а главное — доверчивый. В имении его... шло долго не перестающее пиршество, театры, балы, обеды, катания, ... кончилось тем, что большое имение его жены было так запутано в долгах, что жить было нечем, и дед должен был выхлопотать... место губернатора в Казани» (Толстой Л.Н. т. 34, с. 359).
Однажды со мной произошел случай. Как то раз я пошла на рыбалку. Со своим другом (...Кто нибудь из одноклассников...), Он пригласил меня. Вдруг начался небольшой град. Около речки была огромная яма. Град бил о мою голову, и сильно ударял о мои ноги. Вдруг, я упала в яму, упала я, потому что бежала сламя голову, никуда не глядя. Я начала кричать моему другу (...) , но он посмотрел на меня и убежал. Мне было очень страшно, холодно и обидно. Но вдруг, я увидела, мою матушку (маму). Она помогла мне вылезти, и я была счастлива, и тогда я поняла: "
Нет лучшего дружка, чем родная матушка!".
ну как то так:3