Голос оживает, приободряется, будто рассказчик очутился на месте, где косцы пели. Мысли о неизбывной, неиссякаемой любви к родине звучат сразу после описания песни косцов — именно она натолкнула автора на эти размышления.
Машенька: беззащитная, трудолюбивая, гордая, неиспорченная, честная.
Федосья Васильевна: нервная, властная, упорная, вздорная, несгибаемая.
Николай Сергеевич: робкий, слабый, подчиняющийся, дружелюбный.
Море, пляж, солнце… И это при том, что на улице дождливая и хмурая осенняя погода.
Для Мечтательницы возможно всё! Она создала свой мир, и теперь живёт лишь в нём, потому что ей надоела обыденность, в которой желания никогда не исполняются, а найти своего принца – почти невозможно. Поэтому она спряталась в мире, где нет ничего невозможного, позабыв о настоящей реальности.
Многие говорили Мечтательнице, что нельзя вечно жить фантазией, но ей плевать! Это её жизнь, и она будет делать с ней всё, что хочет! И пусть мечты растают, оставив после себя лишь обрывки эмоций и недопитый чай, но находиться в забвении, не зная катастроф и войн, происходящих в мире, лучше, чем переживать за то, чего исправить уже нельзя.
Мечтательница никогда и не думала, что нет большего счастья, чем радоваться жизни, или проводить вот такие дождливые осенние вечера в тёплой компании самых близких друзей, весело болтая обо всём на свете. Да, пусть иногда случаются ужасные вещи, которые мы не в силах исправить, но всё это пройдёт, и снова можно будет радоваться каждому дню, не думая о грядущем и не вспоминая прошлое…
Когда его сжигали на дереве он пытался помочь своим друзьям- кричал им какие позиции нужно занимать, с какой стороны подступать, чтобы одержать победу в битве с поляками. по-моему так. а вообще последний абзац в произведении-описание природы.
Всі події , які відбуваються з людиною, багато в чому обумовлені тим місцем, де вони відбуваються. Сприйняття реальності людиною сильно відрізняється в залежності від місця, де людина знаходиться. У сучасному світі велика частина людей проживає далеко від красивої і надихаючої природи – в задушливому місті. Але не можна забувати, що природним місцем існування людини є зовсім не місто, а природа. Для свого щасливого існування людина повинна жити на природі, а не поза нею.
Прекрасний приклад всього вищесказаного був приведений автором прекрасного твору про пригоди маленького хлопчика Льоньки під назвою «Звук Павутинки» авторства Віктора Близнеця. Хлопчик жив з батьками в невеликому селі, де, на превеликий його жаль, не було ні єдиного його однолітка. Саме з цієї причини Льонька був повинен займатися всіма справами самостійно – дитина сама шукала собі заняття і розваги. Звичайно, для людини важлива компанія, але якщо проводити час на природі, можна знайти собі справу навіть за умови перебування на самоті. Так що хлопчикові вдалося впоратися з цією проблемою – він гуляв по двору, запускав кораблики і використовував всі ті переваги і привілеї, які дає йому рідна земля і природа в цілому.
Наша українська земля в широкому розумінні цього слова дуже красива. Кожен, хто коли-небудь спостерігав за природними явищами, а таких людей завжди була абсолютна більшість, розуміє, наскільки добре вони позначаються на людині, наскільки сильно вони допомагають їй справитися з проблемами і забути про всі можливі неприємності і негаразди. Хочеться вірити в те, що природа рідної землі буде збережена і стане по-справжньому безсмертною. З журбою можна спостерігати за тим, як недбало люди іноді ставляться до природи, але в той же час варто помітити, що останнім часом цим проблемам стали приділяти все більше уваги.