В.Драгунский "Денискины рассказы и Мишкина каша
1.Почему Мцыри бежал во время грозы без подготовки
2.Почему Мцыри сразился с барсом. Он мог уйти и барс не почуял бы его.
3.Почему Мцыри не пошел за грузинкой к свободным людям, хотя он так стремился к этому всю жизнь
Только 3((
Мені дуже подобається міфологія давної Греції та Давнього Риму. Світ безстрашних героїв та жахливих чудовиськ не може оставити байдужим. Герої стародавньої міфології вчать нас бути хоробрими, допомагати слабким та вірити в чудо. Майже всі персонажі міфології викликають в мене почуття захоплення, особливо Геракл та його дванадцять подвигів, боротьба Персея зі страшними чудовиськами, пригоди молодого Персея.
Але серед великої кількості розумних та сильних міфологічних персонажів, більш за всіх мені подобається добрий та справедливий титан Прометей. Його подвиг полягав у тому, що він викрав вогонь у богів Олімпа, щоб поділитися їм з людьми. За його допомогою люди стали незалежними від богів. Герой навчив людей писати та рахувати. Показав населенню деякі ремесла, навчив добувати та робити різні предмети із металу. Раніше не мали змоги виходити в море, а тепер Прометей Показав їм, що можна будувати судна.
Люди навчилися робити ліки та боротися зі хворобами. Коли люди навчилися все робити самі, вони перестали поважати та молитися богам Олімпу. За цей найголовніший бог Олімпу Зевс і захотів покарати доброго титана. За щиру допомогу людям Прометея прикували до скелі. Вдень сонце нещадно палило його тіло, вночі поливав холодний дощ. Але на цьому муки героя не закінчувалися, щодня величезний орел усаджувався на груди Прометею і клював його печінку. Наївшись досита, орел відлітав. Вночі рани титана загоювалися, але на ранок страждання поновлювалися.
Щоб стати вільним Прометею потрібно було відкрити тайне пророцтво для Зевса, але титан не хотів цього робити. Але через деякий час Прометей все ж вирішив допомогти Зевсу і відкрив тайну. Після цього бог і титан помирилися. Геракл, син Зевса, убив орла, який мучив титана, розбив кайдани Прометея, і звільнив його. Скінчилися його муки.
<span>Розповідь про титана Прометея мене захоплює тим, що вчить нас бути мужніми та добрими до тих, хто слабіше. Прометей пожертвував собою, щоб люди змогли жити краще, він проявив себе як сильний та справедливий герой.</span>
Простакова, урожденная Скотинина, достойная дочь своего отца, который говаривал: «И не будь тот Скотинин, кто чему-нибудь учиться захочет». Она гордится тем, что читать не умеет, возмущена, что девушек учат грамоте (Софью), т.к. уверена в том, что многого можно добиться и без образования. «Из нашей же фамилии Простаковых…, на боку лежа, летят себе в чины». Простакова понимает, что наступили другие времена, и учит сына, радуясь, что учителя Митрофана не неволят. Она Митрофана «готовит в люди», нанимая учить грамоте – дьячка Кутейкина, арифметике – отставного сержанта Цыфиркина, французскому и всем наукам – немца Вральмана, бывшего кучера. «Еоргафия» по ее понятиям не нужна дворянину: «А извозчики-то на что ж?» Она уверена, что и без науки можно «достаточек нажить». Простакова считает мукой ученье и потакает сыну в его лени. Она называет мужа «уродом» и «рохлей», бьет его. Бьет она и крепостных, считая их «скотами» и «болванами». Простакова – невежественная, скупая, злая помещица. «С утра до вечера, как за язык подвешена, рук не покладаю: то бранюсь, то дерусь». Верной Еремеевне советует «вцепиться братцу в харю», называя ее «собачья ты дочь», выдавая ей «по пять пощечин в день». Когда не удалось женить Митрофана на Софье, она кричит: «Всех прибить велю до смерти!» Правдин призывает ее к порядку, на что она возмущенно заявляет: «Да разве дворянин не волен поколотить слугу, когда захочет?» Митрофана Простакова любит слепой любовью, делая из него настоящего недоросля.