Величественное, победоносное, воинственное кровопролитное, мертвое
Однажды на большой и шумный базар забрёл юноша.Он был чернобров,волосы завивались кольцами.Но ни кто не обращал на него внимания.Таких бродяг на бозаре было много.И,конечно,большинство состовляло группу воров и мошенников.Юноша звали Абхей.
Он брёл вдоль прилавков,которые ломились от тяжести фруктов или драгоценных вещей.Конечно,он нечего не мог купить.
Глазея на драгоценности,Абхей кого-то задел плечом.Он обернулся и увидел очеровательную девушку.Девушка посмотрела на него и обернувшись пошла дальше.Но она ему так понравилась,что он сам этого не желая пошёл за ней.Бродяга не знал что эта дочь султана сбежавшая из дворца.Принцессу звали Девика.
Спустя время Девика заметела что за ней кто то следует.Она решила разобраться.Только она хотела развернуться как почувствовала у горла острое лезвие кинжала.
-Что красавица страшно?-сказал ей неприятный мужской голос.
Девика даже не могла крикнуть.И вдруг она услышала глухой удар. Она повернулась и увидела Абхея.
-Он не обидел тебя-робко спросил юношо.Они оба влюбились друг в друга.
Вскоре Абхей и Девика поженились.Так несчастный бродяга стал мужем прекрасной принцессы Девики.
Рассмотрим на примере диалога Ларисы и Карандышева: Карандышев. Ну чем я хуже Паратова? <…> Лариса. Потому что сравнение не будет в вашу пользу. Сами по себе вы что- нибудь значите, вы хороший, честный человек; но от сравнения с Сергеем Сергеичем вы теряете все. Карандышев. Ведь это только слова: нужны доказательства. Вы разберите нас хорошенько! Лариса. С кем вы равняетесь! Возможно ли такое ослепление! Сергей Сергеич … это идеал мужчины. Вы понимаете, что такое идеал? Быть может, я ошибаюсь, я еще молода, не знаю людей; но это мнение изменить во мне нельзя, оно умрет со мной. А вот и причина самообмана: Эти слова Ларисы заслуживают уважения за искренность и силу чувства. Не вина, а беда ее, что объектом любви она выбрала Паратова, да и был ли у нее выбор? При ее воспитании только Сергей Сергеевич мог стать «героем ее романа». Она получила дворянское воспитание, и в ее характере проявляется резкое противоречие между стремлением к внешнему блеску, показному благородству жизни и более глубокими, внутренними свойствами ее натуры – серьезностью, правдивостью и жаждой неподдельных и искренних отношений. Семья Огудаловых обеднела и занимает теперь двусмысленное положение в провинциальном «обществе». В этих условиях противоречие в характере Ларисы неизбежно приведет к трагическому конфликту. Все это ставит незаурядную девушку в тяжелое положение, она вынуждена не только переносить окружающую ее фальшь, хитрость, лицемерие, но и принимать в них участие. Если бы противоречивость жизни Ларисы была только внешней, она могла бы найти из нее выход, но противоречивость эта лежит в основе ее характера. Лариса сама беззаветно тянется к блеску и благородству жизни, всякое проявление простоты и непритязательности для нее оскорбительно. И как у остальных героинь, душа Ларисы мечется в отчаянии и безнадежности. Она достаточно умна, чтобы оценить перспективы, ожидающие ее в замужестве с Карандышевым. Она понимает, что Карандышев мелочный ограниченный чиновник, который путем женитьбы на Ларисе пытается самоутвердиться, приобрести вес в обществе, обставив Паратова. Мечтательная душа Ларисы не может с этим смириться. Унылому безотрадному течению жизни с Карандышевым она предпочитает яркий миг счастья рядом с любимым человеком.
Мої роздуми над творчістю І.Франка<span>Іван Франко – це великий поет свого народу . Його любов, надія згуртовували тисячі , а нині вже мільйони сердець , всиляючи віру в майбутнє країни . Багато переслідувань та три арешти пережив письменник . Але ніщо й ніхто не погасив того великого вогню любові до України , її історії, звичаїв, минулого.
<span>Життєвий шлях І. Франка </span>розпочався 27 серпня 1856 року в околиці гора села Нагуєвичі Дрогобицького повіту в Східній Галичині. Саме тут і минуло його дитинство . Вже у юності формується світогляд майбутнього поета, але фундамент закладається ще з дитячих років. Пісні та розповіді матері , тяжка праця по господарству загартовують письменника , підготовляючи його до важкого і сповненого труднощів майбутнього.
<span>Коли Іванові було 9 років батько його помер. Мати вдруге </span><span>вийшла заміж , а вітчим допоміг юнакові здобути освіту. У 1875 році Франко стає студентом філософського факультету Львівського університету. Вперше І. Франко надрукував свої вірші в студентському журналі Друг у 1874 році. </span>
<span>Навчання студента було </span>перерване в 1877 році першим арештом. Ця подія стала причиною розриву заручин Франка з його коханою Ольгою Рошкевич. Ціла сторінка життя письменника була покладена в основу написання ліричного циклу «Картка любові».
Інтенсивна діяльність Івана була перервана другим тримісячним арештом. Тюремні умови були нестерпними . Але навіть холод, голод , хвороби не зупинили його. Своїм словом він продовжує боротися за правду , свободу, рівність, демократію. Саме у тюрмі поет створює поетичний цикл «Думи пролетарія».
<span>З 1881 року у Львові за </span>найактивнішої участі Франка виходить журнал «Світ», в якому друкується його роман «Борислав сміється».
<span>Письменник дуже переймається політичною ситуацією України. Він є членом декількох </span>радикальних організацій. З 1883 року франко працює у Львівському журналі «Зоря», входить до складу редакції газети «Діло» . Саме тут він друкує зібраний раніше матеріал для пропаганди радикальних ідей . У цьому ж році виходить популярний твір «Захар Беркут».
Поїхавши у 1885 році до Київа для отримання матеріалів від київської інтелігенції , він планує організувати видання часопису «Братство».
<span>Дні письменника були </span>наповнені невсипущою працею , і він був змушений працювати у польсько мовній газеті.
У 1893 Іван Франко захищає у Відні докторську дисертацію на тему «Варлаам та Йоасаф дохристиянський духовний роман і його літературна історія». Він спробував отримати місце викладача у Львівському університеті , але його не прийняли. В цей час поет підтримує тісні зв’язки з Лесею Українкою , м. Грушевським, М. Драгомановим, м. Коцюбинським . Він пише літературно – критичні статті «Нарис історії українсько – руської літератури до 1890 року», «З останніх десятиліть XIX віку » тощо.
У 1913 році українська громадськість Львова відзначає 40 – річчя творчості І. Франка , а наступного року виходить ювілейний збірник «Привіт І. Франко».
Поет у 1914 році видав збірку «Із літ моєї молодомті» , а у передмові зазначив , що музею його упродовж усього життя був український народ , його історія , повсякденні будні.
У наш час твори Франка вийшли 20- та 50- томними виданнями.
<span>Останні роки поет тяжко хворів , дітей біля нього не було , бо війна розкидала їх по світу. </span>
Помер Іван Франко 28 травня 1916 року , похований на Личаківському кладовищі міста Львова.
На мою думку твори Каменяра сповнені почуттям громадського обов’язку перед народом , людством. Мені здається він змальовує яскраві образи борців та знедолених , гноблених , але красивих у своїх душевних мріях та переживаннях людей.</span><span>
</span>