Описывая его нелегкую, трагическую судьбу, автор пытается вызвать в нас сочувствие к ближним, научить нас любить людей. Юшка, нестарый еще мужчина, был изнурен тяжелой болезнью, туберкулезом, поэтому выглядел почти стариком. Он был слаб телом, но работал всегда исправно. Юшка был молчалив, незлобив, его трудно было чем-либо обидеть. Наверно поэтому многие люди считали его странным, почти юродивым. Дети смеялись, завидев его, кидали в Юшку камнями и ветками. А тот только радовался. Он по своей наивности думал, что неразумные дети его любят, но пока не могут по-другому выразить свою любовь. Взрослые же не многим отличались от глупых детей. Они считали, что если Юшка не похож на остальных, то нет ему на этой земле места. И каждый норовил толкнуть его, обозвать грубым словом, а то и побить, выместить на несчастном свое плохое настроение.
Но ничто не могло превратить доброе сердце Юшки в камень. Он все так же восторгался совершенством природы, любил каждое живое существо. Он целовал цветы, “подымал с тропинки бабочек и жуков”, чтобы их не задавили, слушал пение птиц. На природе Юшка отдыхал
Это характерные черты каждого вида сказок
Ахахахах Аблялим Джабаров учится в 7 б классе
Ответ:
Когда-нибудь случайно, мимолетно, вспомнится вам незначительный эпизод, когда вы поступились совестью в самом будто бы безобидном и ничтожном — и вы почувствуете укор совести. И вы поймете, что если кто и пострадал от вашего пустякового, ничтожного поступка, то пострадали прежде всего вы сами — ваша совесть и ваше достоинство. ...Новое противостоит старому, хотя, может быть, не всякое новое лучше старого. Как свет противостоит мраку, так разум и мудрость противостоят невежеству и безрассудству.
Альпійська балада» образ Джулії Джулія Новеллі – італійка; скориставшись вибухом, як і Іван, вона втікає з табору. Письменник з любов’ю змальовує Джулію, підкреслюючи її красу, тендітність, витонченість: у неї чорні виразні очі, густе волосся, гнучка і струнка фігура, дзвінкий сміх. Завдяки образу Джулії Новеллі автор спонукає свого героя пройти перевірку коханням. «Альпійська балада» образ Івана В центрі розповіді – звичайний рядовий боєць Іван Терешка. Він родом з Білорусії, це фізично міцний 25-річний хлопець; знайома з дитинства селянська праця загартувала його, зробила сильним і витривалим. В полку він нічим не виділявся серед інших піхотинців, за колишні бої отримав три подяки від командування та дві медалі «За відвагу» і думав, що на більше не здатний. Волею випадку Іван опинився в полоні у німців. Епізод полонення постійно переслідує його в нічних кошмарах (адже тоді, за законом військового часу, здатися в полон автоматично означало стати на бік ворога, тобто зрадити Батьківщині. Не можна допустити, щоб тебе взяли живим в полон. Недарма письменник загострює увагу на цій проблемі. “Нельзя срывать злость на пленных, — з гіркотою думає Іван, — плен – не проступок их, а несчастье, они не сдались в плен – их взяли, а некоторых даже сдали, предали – было и такое”. Івана Терешко, який і в таборі не дозволив себе затоптати, роздавити в нім людину, а після того, як ковтнув повітря свободи і любові, що став ще сильніше, твердіше духом, — він готовий до смертельної сутички з фашистами. Доля підготувала цій людині щось страшніше за смерть: «вибір» Івана, можливо, найнестерпніший для людини, найстрашніший з усіх, які є в повістях Бикова