Головний герой роману «Хіба ревуть воли, як ясла повні?» Панаса Мирного – Чіпка Варениченко. Ця людина бажала добитися справедливості для людей і мала право життєвого вибору, але вважала, що для досягнення своєї мети будуть гарними будь-які засоби. Чіпка прагнув добра і правди, але у своїй боротьбі пішов хибним шляхом, який, врешті-решт, і привів його до загибелі.
З самого дитинства Чіпка мріяв бути господарем на власній землі, мріяв про життя, зовсім інше від того, яке бачив малим хлопцем. І коли йому та матері дісталися «днів на десять поля» після смерті далекого родича, Чіпка став справним господарем і його родині посміхнулося щастя.
Можливо, через те, що Чіпка в дитинстві часто відчував на собі людську несправедливість, а можливо тому, що зазнав багато образ, коли несправедлива доля забрала в них отриману землю, він зламався. Чіпка вирішив стати на захист скривджених, бо зовсім втратив віру у правду і справедливість. Однак, хлопець поспішив, не розібрався в тому, хто насправді винен у стражданнях і бідах народу, та зненавидів усіх навколо. Спочатку свій розпач Чіпка намагався втопити у чарці, а потім й зовсім став на шлях грабунків.
Коячи злочини, Чіпка вважав, що він не грабує багатих, а просто відбирає у них своє добро і рівняє їх достаток зі своїм. Не бажаючи відчувати себе злочинцем, саме цим переконував себе Чіпка у власній правоті. Лише на деякий час він утихомирився і навіть забезпечив спокійну старість своїй матері, коли одружився з Галею і зажив спокійним родинним життям. Але коли Чіпку вивели зі складу земської управи, кричуща несправедливість і болюча кривда знову вразили його серце. Вин вирішив, що «правда» панів гірше, ніж розбій і крадіжки. Тому усі його благородні наміри перекреслили грабунки, злочини, смерті ні в чому не винних людей. З часом Чіпка перетворився у «пропащу силу», якою його зробили «крива стежка» бунтарства і невміння знайти вірні шляхи боротьби проти кривдників і гнобителів.
Отже, проблема вибору і невірні висновки перетворили Чіпку з правдошукача на злочинця. Слід сказати, що причини такої долі Панас Мирний вбачав у дитинстві і подальшому житті героя в умовах безправ’я українського народу і безкарності панства. В основу свого роману письменник поклав історію життя свого друга дитинства Чіпки Грицька, який був круглим сиротою і ще з дитинства зазнав багато лиха. Але, на відміну від героя роману, він став заможнім господарем не крадучи та грабуючи, а важко працюючи.
На прикладі історії Чіпки Варениченка Панас Мирний застерігає нас від квапливості при виборі життєвого шляху, вчить нас бути розсудливими у своїх вчинках, ніколи не йти на компроміси з власною совістю і пам’ятати вічні людські ідеали та моральні цінності.
Это стихотворение Державин писал о себе. а в этом четверостишие написано о произведении ФЕЛИЦА, И о том что Державин никогда не стеснялся говорить царям истину, то что происходит в народе, проблемы людей.
Взрослеть нужно для того чтобы родить детей.Детей нужно воспитывать,растить и кормить.С появлением каждого малыша на свет,в мире становится больше людей на 1-человека.Взрослый человек может себе позволить найти работу.Он начнет зарабатывать помогая себе и своей семье.Взрослеть нужно всем...
Имеется план по которому думаю вы и сами сможете написать:1) Учиться говорить и писать нужно все время.2) Язык – самая большая ценность народа, на котором он думает, говорит и пишет, который формулирует наши мысли.3) «…нельзя верить, чтобы такой язык не был дан великому народу». (И. С. Тургенев.)4) Язык – важнейший показатель умственного развития человека, показатель культуры народа.5) «Встречают по одежде – провожают по уму».6) Слова – «плевки».7) Язык человека – это его мировоззрение и его поведение.8) Говори так, чтобы словам было тесно, а мыслям просторно.9) Выступая перед слушателем следите за временем.10) Выступая перед слушателем следите за тем, чтобы ваше выступление было интересно.11) Главная мысль в выступлении, которой подчинены все остальные.12) Уметь хорошо писать надо всем!13) Дайте оценку своим собственным словам, поступкам.14)Вывод. Д. С. Лихачев советует, наказывает нам хранить чистоту языка, чтобы быть интересным собеседником, соблюдая чеховское правило: «Краткость – сестра таланта», стремясь к образности и выразительности языка; для этого надо учиться упорно и терпеливо.