Дочь Весны и Мороза, Снегурочка — всем чужая. Она «не знает любви совсем» .
<span> Ее влекут «людские песни» , страстные и печальные напевы любви. Снегурочка томится любопытством и удивляется силе этого чувства, заставляющего людей страдать и плакать. Но «младенческая душа» Снегурочки спит, никто не может пробудить в ней «желание любви» .
сойдёт
</span>
Однажды мы с другом Петей и другими альпинистами пошли в горы покарять вершины мы ехали туда часов 12 когда прибыли у нас были затекшие ноги мы еле ходили но потом мы отошли разобрали багаж и начали крепить снаряжение когда было все готово мы начали подъём мы поднимались осторожно и когда мы поднялись довольно высоко это заняло часа 2 естественно все устали и у моего друга Пети протерся страховочный канат он был замыкаюшим и мы ничем не могли ему помочь я ему говорил что там совсем не высоко он знал что я вру но верил в меня и потихоньку добрался до нас там мы поменяли канат и потом покорили вершину горы мы были очень рады что с Петей все хорошо
Привет дневник ! сегодня запись обычная . сначала первым уроком я поднимал руку и пытался ответить и я ответит правильно.я хотел порадовать маму получив пятерку потому что сегодня мама придёт усталая . после уроков я пришёл домой переоделся и покушал , сделал домашнюю работу и посмотрел телевизор . потом пришла мама и я сказал что получил хорошую отметку . мама улыбнулась и я улыбнулась . после этого она сказала что принесла мороженое.я обрадовался . одну я дал брату ( сестре) . хороший получился день!
Рассказ о безграничной любви стариков к "ма-аленькой" девочке. Старики всегда любили, любят и будут любить эту девочку. Вроде кратко получилось.
Німецький поет Г. Гайне сказав: «Кожна людина — це неповторний світ. Під кожною могильною плитою — світова історія». Як на мене, наше завдання не зруйнувати цей світ, а спробувати розібратись у ньому.
Якщо взяти пригорщу піску та добре роздивитися її під мікроскопом, то виявиться, що немає жодної піщинки, схожої на іншу. Краплини дощу, які на перший погляд повинні бути схожими, при детальному вивченні виявляються зовсім різними. І так можна перелічити все живе й неживе на землі, від сніжинок до зебр, від листка на дереві до квітки, від комахи до слона і, нарешті, до людини. Все це унікальний витвір природи. Саме так, ми — унікальний витвір. Розумієте — унікальний! Тобто неповторний по своїй суті, за своєю формою. Ми різні: ми по-різному сприймаємо обставини життя, по-різному на них реагуємо. Ми можемо бути адекватними і неадекватними, красивими і некрасивими, розумними і не дуже. Але є те, що нас об’єднує. Всі ми — люди, а основною ознакою людини є розуміння і всепрощення. Іноді нам здається, що всі люди навколо нас неприязні, вони не поділяють нашої точки зору, їм не подобається наш одяг, манера вести розмову тощо. Але ж озирніться! Всі ці люди — це ми з вами.
Кожна людина — неповторна! Тож давайте її сприймати саме як явище неординарне, давайте пробачати одне одному, довіряти. Давайте принаймні спробуємо бути терпимішими, адже всі ми діти матінки-природи. У всіх нас різні почуття, емоції, і не можна однозначно сказати, хто правий в тій чи іншій ситуації. Любімо одне одного, поважаймо. Нехай розквітнуть усі наші таланти, нехай кожна людина зрозуміє, що завдання життя не в тому, щоб бути на стороні більшості, а в тому, щоб жити згідно із внутрішнім законом, законом справжньої людини.