Отже, найголовнішим питанням казки є: чи може людина, нічого не роблячи, досягти результатів. Чи не так і сьогодні багато хто з нас приймає все те, що дають нам батьки, за своє. Але ми маємо кимось стати, щоб досягти власних результатів. А у цьому допоможе наполеглива праця. Людина має бути гідною своєї долі. Мертвий дух Цахеса був не здатний стати шляхетним, звичайно, все вирішували і навіть сьогодні вирішують гроші й статус у суспільстві. Змінились покоління, змінились часи, та проблеми нікуди не зникли. Але так хочеться вірити, що це — не наше майбутнє. Так що ж потрібно, щоб світ став таким, яким він є у наших думках — гарним, чистим? Усі люди народжуються однаковими. Надалі їх відрізняє те, який життєвий шлях вони вибирають. Недарма Гофман поділив світ на ентузіастів і філістерів. Саме такими шляхами й ідуть люди. Звісно, на світі ще залишилися ті, які намагаються всього досягти самостійно. А я пропоную розглянути світ інших, світ філістерів. Які вони, звідки з'являються? <span>«Цахеси» серед нас. Це ще одне питання, яке ставить перед нами Гофман. Це так само звично, як ми спимо чи їмо. Мене засмучує лише одне — чому їх не можна змінити, чому їх так важко перевиховати? Ца-хесів породжує «хворе» суспільство, що втратило моральні й духовні орієнтири. Невже ми живемо у такому суспільстві? Люди, засліплені хибними ідеями, створюють собі подібних, а потім ми від цього страждаємо. Так і народжуються Цахеси, які йдуть до кінця, не помічаючи нікого іншого. Які заслуги, такі нагороди, але колись правда все ж таки переможе. І це станеться тоді, коли такі люди, як Бальтазар і Про-спер Альпанус, візьмуться за справу. А поки що всіх все влаштовує. Хіба не прикро, що одні мають усе незалежно від своїх здібностей, а інші завжди будуть від цих нуворишів залежними та обмеженими в своїх діях, навіть якщо віддадуть свій справі всю душу? Сподіваюсь, що світ позбудеться цахесів. На жаль, не сьогодні. Поки що люди не винайшли ліків проти них, але правда з'явиться. Не зараз, але світ звільниться від таких людей, що купують собі дипломи, чини, нагороди. Люди хочуть змінити усе, але кажуть: «Краще я так поживу, мені не хочеться втручатися у ці проблеми» . Я вірю у краще. Коли люди позбудуть-ся байдужості, страху, коли перестануть перетворюва-тися на філістерів, у світі з'явиться душевна чистота, чистота думок, душевний спокій, ми станемо творцями прекрасного. Ось таку яскраву картину життя подає нам автор, на якій зображує вирішення питання щодо правильності вибору життєвого шляху. </span>
Российская пехота застигнута врасплох французами в лесу. Полковой командир бесполезно пытается остановить разбегающихся в разные стороны солдат. Внезапно французов оттесняет рота Тимохина, оказавшаяся незамеченной врагом. Капитану Тушину («небольшому сутуловатому офицеру» с негероической внешностью), руководящему войском на переднем фланге, приказывают немедленно отступать. Начальство и адъютанты упрекают его, хотя офицер показал себя смелым и разумным командующим.
По дороге подбирают раненых, в том числе и Николая Ростова. Лежа на повозке, «он смотрел на порхавшие над огнем снежинки и вспоминал русскую зиму с теплым, светлым домом <…> и заботою семьи». «И зачем я пошел сюда!» – думал он.
Пушкин написал поэму Евгений Онегин , Руслан и Людмила и русскую народную сказку о рыбаке и рыбке + лукоморье. и много стихов таких как я помню чудное мгновение а лев Николаевич толстой война и мир Анна Каренина
Шабашкин - дворянский заседатель в уезде, где живут главные героя романа, Кирила Троекуров и Андрей Дубровский:
"...Троекуров узнал заседателя Шабашкина..."
"...Дубровский дал на месте дворянскому заседателю объяснение..."
О внешности Шабашкина известно следующее:
"...маленький человек в кожаном картузе и фризовой шинели вышел из телеги..."
Заседатель Шабашкин благоговеет и лебезит перед влиятельным помещиком Троекуровым:
"...Шабашкин уже стоял перед Кирилом Петровичем, отвешивая поклон за поклоном и с благоговением ожидая его приказаний..."
"...Он отказался от водки и стал слушать Кирила Петровича со всевозможным вниманием..."
Шабашкин всегда низко кланяется перед Троекуровым:
"...Шабашкин поклонился почти до земли, вышел вон..."
"...заседатель встал и с низким поклоном обратился к Троекурову, приглашая его подписать предлагаемую бумагу..."
"...Шабашкин явился к нему с поклонами..."
При этом Троекуров не уважает подхалима Шабашкина:
"...заседателя, слышь, он и в грош не ставит..."
"...Он грозно взглянул на Шабашкина, ища к чему привязаться, чтоб его выбранить, но не нашед достаточного к тому предлога, сказал ему сердито: «Пошел вон, не до тебя»..."
Подлый Шабашкин помогает Троекурову выиграть суд против Андрея Дубровского, подкупая чиновников и т.д. В результате Троекуров с помощью Шабашкина отбирает у Дубровских их имение:
"...с того же дни стал хлопотать по замышленному делу..."
"...Шабашкин за него хлопотал, действуя от его имени, стращая и подкупая судей и толкуя вкрив и впрям всевозможные указы..."
Шабашкин старается угодить богатым и влиятельным людям, таким как Троекуров. При этом он ведет себя дерзко со слабыми, беззащитными людьми:
"...Шабашкин, с картузом на голове, стоял подбочась и гордо взирал около себя..."
"...А ты кто такой, – сказал Шабашкин с дерзким взором..."