Мистецтво — це велика таємниця світу, в якій сховані секрети історії нашого життя. Мистецтво — це наша історія. Часом у ньому можна знайти відповіді на ті запитання, на які не можуть відповісти навіть стародавні манускрипти. Мистецтво відіграє найважливішу роль в нашому житті, допомагаючи морально рости майбутнім поколінням. Кожне покоління додає свій внесок у розвиток людства, культурно збагачуючи його. Не було би мистецтва, ми навряд чи змогли б подивитися на світ з різних точок зору, зазирнути за рамки буденного, відчути все трохи гостріше. Мистецтво, як велика релігія, що поєднує в собі різні віри, складається з різних видів: літератури, живопису, скульптури, танцю, театру, кіно. Мистецтво, як і людина, має багато маленьких прожилок, кровоносних судин, органів.
Мистецтво можна ставити на один щабель з наукою, можливо, навіть вище, тому що в першу чергу людина повинна навчитися відчувати навколишній світ, бачити й усвідомлювати себе невід’ємною його частиною. Воно має величезний запас таємниць і величезний обсяг історії, завдяки якій ми краще розуміємо навколишній світ, стаємо мудрішими. Завдяки мистецтву ми стаємо освіченішими, дізнаємося історію своїх предків. Для мене мистецтво не є захопленням. Але що б ми без нього робили? Напевно, вмирали б з нудьги.
Мистецтво робить світ людей більш прекрасним, живим і яскравим. Наприклад, живопис: скільки до нашого часу дійшло старовинних картин, за якими можна визначити, як жили люди два, три, чотири і більше століть тому. Зараз багато картин, написаних нашими сучасниками, і що б це не було: абстракція, реалізм, натюрморт або пейзаж, живопис — це прекрасне мистецтво, за допомогою якого людина навчилася бачити світ яскравим і барвистим.
Архітектура — ще один з найважливіших видів мистецтва. По всьому світу розсіяна величезна кількість прекрасних пам’яток, і вони не просто називаються «пам’ятниками», а містять в собі найбільші таємниці історії і пам’ять про них. Іноді ці таємниці не можуть розгадати вчені всього світу.
Мистецтво допомагає нам освоювати науки і поступово поглиблювати свої знання. Воно є найважливішою частиною людського розвитку. Мистецтво впливає на наше життя з усіх боків, робить його різноманітним, яскравим, живим, цікавим і насиченим, допомагаючи людині все краще і краще розуміти своє призначення в цьому світі.
<span>Парадокс в том, что желая всеобщего освобождения, он ничего не в силах изменить. Нищета и отчаяние толкают людей к ростовщикам закладывать последнее, а не сами процентщики. Они лишь паразиты, наживающиеся на болезненном состоянии общества, но никоим образом не причина сложившейся ситуации. Не случайно Раскольников – студент, не окончивший университета. Его поиски знания и понимания только начались, а неверно избранный путь приводит к краху личности и идеалов. Роковая ошибка заложена в самой теории Раскольникова, возомнившего, что можно, вооружившись топором, достигнуть всеобщего блага. Насилие, даже при попытке оправдать его «высокими идеалами», остается безумием, не способным решить никаких проблем, а только создающим новые. Убивая старуху, герой раскалывает свою душу. Моральные муки, страх, угрызения совести и каторга – его удел. Он не изменил мир, но изменился сам, поэтому восклицает «Я не старуху убил, а себя убил!». Совершив преступление, Раскольников ищет заслуженного наказания, бичуя себя сполна. По сути, преступление Родиона Раскольникова заключается не столько в кровавом зверстве, а в его роковой ошибке при построении своей теории. Именно подобные теории о «праве сильного, лучшего» вершить судьбы порождают фашизм и национализм. Любое проявление бесчеловечности не может быть ничем оправдано – вот что демонстрирует преступление Раскольникова.</span>