Твір розміщено в твір з літератури 7 клас від Tvir в Четверг 16 сентября
Кажуть, шедеври світової літератури близькі і зрозумілі кожному читачеві, незалежно від віку, статі чи національності. Безумовно, це правда. Але, читаючи твори Омара Хайяма, Гафіза, Рудакі я зі здивуванням відзначив, що навіть європейська література зрозуміліша нам, ніж твори азійських авторів. Тут дається взнаки абсолютно інакший спосіб світосприйняття, інакше ставлення до світу, до життя…
Рубаї Омара Хайяма — це лаконічні поетичні твори, які у сукупності своїй створюють гармонійну та цілісну картину світобачення митця. Аби краще зрозуміти рубаї, я прочитав кілька джерел, присвячених культурі часів Омара Хайяма. І тоді я дізнався, що його творчість не є такою, здавалося б, однозначною, як нам може здатися на перший погляд. Існує гіпотеза, що у своїх поезіях автор «зашифровує» особливу філософію суфіїв. Суфізм — це така собі напіврелігія, наполегливе філософське вчення. За твердженням деяких істориків та літературознавців Омар Хайям сповідував суфізм, а образи , троянди у його творах — позначення особливої енергії, якою сповнюється віруюча людина, людина, Бога. Дізнавшись про цю версію, я зовсім по-новому подивився на рубаї… Напевно, не знайомий із суфійською філософією читач не зрозуміє зміст, вкладений у ці віршовані рядки, але серед творів Омара Хайямі багато таких, що зображують його ставлення до життя, до людини без глибинних алегорій, вони справді зрозумілі і цікаві будь-якому читачеві.
Читаючи рубаї, я відзначив особливе ставлення автора до життя. Відомий постулат про те, що треба жити сьогоденням, звучить у віршах Омара Хайяма різним мотивом:
Твій ворог — небеса коловоротні. Без друзів ти, всі дні твої самотні. Будь сам собою, не гадай про завтра, В минуле не дивись, живи СЬОГОДНІ!
Східним народам завжди було притаманне особливе ставлення до смерті, інший світ вони сприймали зовсім не так, як європейці чи слов’яни. Для героя Омара Хайяма смерть — це перехід у стан спокою та гармонії, припинення земної суєти, кінець несправедливості та страждання: «Не з тих я, хто тремтить, коли в могилу гляне. Той світ надійніший за це життя обманне». Але і таке ставлення в жодному разі не призводить до байдужості до земного життя, навпаки: несправедливість світу хвилює ліричного героя:
«Якби мені до рук — скрипки Долі, Я розписав би їх по власній волі! Із світу вигнав би всі смутки, болі…»
Образність віршів Омара Хайяма теж трохи незвичайна для нас, метафори незвичні, але настільки оригінальні, що я мимохіть зупинявся і перечитував кілька разів ці вишукані порівняння. Автор називає свою кохану небесною царицею; окремі метафори по-справжньому вражають нас своєю красою: «Душа — напій в прозорій чарі тіла»; «…в ступі Неба нас потовчено до тла»…
Стільки часу минуло з моменту створення поезій Омара Хайяма, але закладений у них повчальний зміст «не застарів» анітрохи. Ліричний герой цих творів вчить нас жити сьогоденням, цінувати радощі повсякденного життя, захоплюватись красою людських почуттів:
Любов — це сонечко, що всесвіт огріває, Любов — чудесний птах, що в квітнику співає.
Напевно, більшість погодиться, що твори Омара Хайяма здаються нам , такою собі літературною екзотикою. Особливий світогляд, незвичайні стилістичні фігури, навіть жанрова форма — особлива. Але, якщо вміти читати уважно, сприймаючи думку та почуття автора такими, якими він вкладав їх у кожне своє слово, важко не: закохатися у поезію Омара Хайяма, де поверхова поважність і своєрідне епікурейство переплітаються з глибокою філософією, «риси і образи — із повчальним змістом, а деякі рядки по-справжньому непідвладні часові через свою глибину та мудрість, закладену в них:
Хай кожна мить, що в вічність промайне, Тебе вщасливлює, бо головне, Що нам дається тут, — життя: пильнуй же! Як ти захочеш, так воно й мине.
Я прочитала рассказ Андрея Платоновича Платонова «Никита». В нём описаны события, которые произошли в годы Великой Отечественной войны 1941-1945 гг. Главный герой рассказа – Никита, пяти лет от роду.
Мать Никиты с утра уходила работать в поле, а отец ещё не вернулся с войны. Никита оставался дома один, и ему было скучно и страшно. Он обошёл двор, в сарае поговорил с бочкой, где, как он думал, жил маленький человечек:
«Вставай, не спи, лодырь! Чего зимой есть будешь? Иди просо полоть, тебе трудодень дадут!»
Никита думал, что в колодце живут маленькие водяные люди, которые хотели выпить у него глаза, когда он спал. На огороде поговорил со старым пнём, похожим на человеческую голову. Колья из плетня смотрели на него, как лица многих неизвестных людей. Он испугался и стал звать маму:
«Мама, иди домой! … К нам во двор чужие пришли и живут. Прогони их!»
Мальчик искал защиты у дедушки-солнца и у бабушки - старой избушки. В страхе он долго бежал по деревенской дороге, уморился, сел и заснул. А дома его ждали мать и вернувшийся с войны отец.
Никита больше никого не боялся. Вместе с отцом он стал чинить разрушенное хозяйство. « Когда он выпрямил первый гвоздь, он увидел в нём маленького доброго человечка…
—А от чего другие злые были – и лопух был злой, и пень-голова, и водяные люди, а этот добрый человек?»
Отец объяснил ему, что этого гвоздя-человечка Никита сам трудом сработал, вот он и добрый.
«Давай всё трудом работать, и все живые будут».
Мне понравился этот трогательный рассказ. В нём фантастика смешалась с реальностью. Автор с тонким юмором описывает фантазии Никиты. Добрый Никита всех хочет «сделать живыми». Этот маленький мальчик может быть примером доброты и сердечности. Советую прочитать этот рассказ всем своим сверстникам.
Драгунский В. Ю. - Где это видано, где это слыхано (илл. Шретер М.) - 1981, djvu Драгунский В. Ю. - Двадцать лет под кроватью (илл. Лосин В.) - 2000, pdf Драгунский В. Ю. - Двадцать лет под кроватью (илл. Чижиков В.) - 1969, djvu Драгунский В. Ю. - Двадцать лет под кроватью (илл. Чижиков В.) - 1969, fb2 Драгунский В. Ю. - Девочка на шаре (илл. Алфеевский В.) - 1967, djvu Драгунский В. Ю. - Девочка на шаре (илл. Вальк Г.) - 1964, djvu Драгунский В. Ю. - Девочка на шаре (илл. Носкович Н.) - 1969, fb2 <span>Драгунский В. Ю. - Денискины рассказы (илл. Лосин В.) - 1967, djvu</span>
Деньги людям нужны для того чтобы::: они смогли покупать продукты, лекарства , платить налоги , покупать одежду , всякие товары.!!! вот для чего нужны деньги .
После смерти Бока, великого охотника на медведей, его жена и сын остались без кормильца, и жили впроголодь. Другие мужчины племени не спешили делиться своей добычей с вдовой и ее сынишкой. Но когда сын Бока Киш подрос, он стал добывать мяса для всего племени, деля поровну долю каждого, тем самым доказав что он такой же великий охотник как и его отец. Но соплеменники не поверили что Киш такай уж хороший охотник, заподозрив его в связи с волшебством.
Не самая характерная для Джека Лондона вещь, написанная в духе индейской легенды. Оттого отдаёт некоторой сказочностью. Написано весьма прилично и стилизация под легенду удалась.