<span>если у человека есть"голова на плечах"(мозги, ум) то он сможет заработать себе на шапку. (дословно, можно написать своими словами</span>
<span>Мцыри-смелый, храбрый человек, пытающийся бороться с судьбой .Еще в малом возрасте его уводят с родины. Немного повзрослев он хочет стать монахом, но внезапно исчезает. Спустя несколько дней его находят полуживым и затем он ведёт рассказ о своей жизни.</span>
<span>Е. И. Носов — родом из курских мест, писатель, с неостывающей любовью относящийся к их красотам и благодати, человек, прошедший войну, переживший ранение и другие беды военных лет, навсегда сохранивший в своей душе открытость и сочувствие к попавшим в беду.<span>Автобиографический рассказ Е. И. Носова подготовлен автором специально для этого учебника-хрестоматии. В нем писатель рассказывает о родных курских местах, о трудном полуголодном детстве, полном дружбы со сверстниками, с любимыми героями из «Тома Сойера», «Острова сокровищ». А дальше — судьба многих людей этого поколения: война, фронт, госпиталь — и только потом работа в газете, писательская деятельность.</span>Рассказы Носова пронизаны заботой о людях, о родной природе, полны возмущения бездуховностью, бездумным и жестоким обращением с окружающим миром.<span>Внимательный взгляд писателя замечает тысячи трав, растений, создающих ощущение радости бытия, — таково начало, казалось бы, спокойного рассказа «Кукла». Но вот покой сменяется совсем иными картинами, горестными наблюдениями и размышлениями героя и автора, призывающих читателя отнестись сострадательно к природе и предметам, созданным руками человека.</span>Крик о помощи, сердечная боль, возмущение равнодушием людей, губящих все, что их окружает, — таков лейтмотив рассказа, который предстоит прочитать, пережить и обсудить семиклассникам.<span>Рассказ Носова «Кукла» (или «Акимыч» — так он называется в некоторых изданиях) повествует о проблемах важных для любой области, района, школы. Безразличное отношение людей друг к другу, к вещам, жестокость по отношению к природе, к сожалению, не становятся меньше, а, напротив, растут. Может быть, вспомнят семиклассники замечательный и неизбывно грустный рассказ А. П. Чехова «Тоска», рекомендованный для внеклассного чтения.</span></span>
У п”єсі Генріха Ібсена “Ляльковий дім” розповідається про сімейне життя Нори і Торвальда. Торвальд був заможним чоловіком, у нього було все - робота, сім”я, затишний дім і любляча дружина Нора. Шлюб цих двох осіб нагадував п”єсу у ляльковому будиночку. Чоловік був дуже толерантний, поважав себе і вважав, що брехні не повинно бути в їхньому сімействі. Проте одного разу все помінялося. Коли чоловік Нори був хворим, вона робила все, щоб вилікувати його, але їй не вистачало грошей. Тоді вона почала підробляти підпис свого батька на документах, тобто, вчинила злочин. Нора розуміла, що цього Торвальд не пробачить їй ніколи, якщо дізнається, хоча за цим вчинком стояло бажання врятувати його життя.
Нора потроху сплачувала борги, в які потрапила, рятуючи його. Коли про таке становище дізнався її чоловік, він був у сильному розпачі. Він хотів вигнати Нору із дому, казав що вона недостойна виховувати їхніх дітей, але його позиція різко помінялася, коли чоловік, який видав Норин секрет, сказав, шо не розкриє цю таємницю нікому.
Саме тоді Торвальд заспокоїв свою жінку і сказав, що у них буде все добре, оскільки ніхто не дізнається про її вчинок. Але Нора після довгих роздумів вирішила піти із дому, в якому її сприймають за ляльку.
Я вважаю, що Нора була варта кращого ставлення до себе з боку своєї сім*ї, оскільки любила свого чоловіка і готова була на все заради Торвальда. А він натомість був ладен вигнати її із дому за те, що вона підписувала фальшиві документи, щоб добути грошей і врятувати йому життя. Саме через це вона покинула своїх дітей і чоловіка, хоча їй було дуже боляче усвідомлювати, що ніколи, можливо, не побачить своїх діток.
Відкритий фінал п'єси не дозволяє визначити, що чекає Нору: перемога або поразка, загибель або «нове життя». Адже Нора живе не своїм життям. Вона сама зізнається, що відчуває себе лялькою, що нею завжди керували - спочатку батько, потім чоловік. Мені шкода її.