Робінзон Крузо - моряк з Йорка , який прожив двадцять вісім років у повній самотності на безлюдному острові біля берегів Америки , куди він був викинутий корабельною аварією , під час якої весь екіпаж корабля , окрім нього , загинув.З перших же днів він відчайдушно боровся за життя всіма доступними йому способами. Насамперед , Робінзон постарався врятувати все , що вціліло після корабельної аварії. Для цього він побудував пліт , зміцнив його і за тридцять днів перевіз на сушу все , " що в змозі підняти пара людських рук " : вцілілу корабельну провізію , порох , рушниці. Він не піддавався розпачу і виявляв завзятість , винахідливість і працьовитість. Не було такої справи , яке Робінзон не довів би до кінця . Якщо він вирішував перевезти вцілілі речі з потерпілого аварію корабля, то працював до тих пір , поки не перевіз все , якби дозволила погода , то він перевіз б по частинах і весь корабель. Він не знав , скільки часу доведеться провести на острові , сподівався , що недовго , але постарався , щоб його житло " було захищено і від сонячної спеки і від хижаків ; щоб воно стояло в такому місці , де немає вогкості ; щоб поблизу була прісна вода" і щоб з нього неодмінно було видно море . Йому не хотілося розлучатися з надією на порятунок , і ця надія підтримувала його у хвилини розпачу.Обстеживши територію , він переконався , що острів безлюдний , що його оточують лише дика природа , незнайома рослинність , невідомі птахи і тварини .Однак , незважаючи на те що на допомогу можна не розраховувати , він не втрачав надії. Він навчився ловити рибу , полювати на диких тварин , шити одяг , орати землю , вирощувати рис і ячмінь , приручати і розводити кіз. Він навчився також мужньо долати хвороби і невдачі.Через кілька років самотнього життя на острові всі його уявлення змінилися . "Природа , досвід і роздуми" навчили Робінзона розуміти , що " скільки б ми не накопичили багатств , ми отримуємо від них задоволення лише в тій мірі, в якій можемо використовувати їх , але не більше". Він навчився не тільки коритися долі , а й відчувати вдячність за те , що має, і просто за те , що живе.Довгі роки його друзями були папуга Попка , собака і кішки , яких він перевіз з корабля. Але на двадцять четвертому році життя Робінзона на острів припливли дикуни -людожери . Робінзон допоміг звільнитися одному з полонених - П'ятницю , який надалі навчився говорити по англійськи і став не тільки його помічником і співрозмовником . Це були найщасливіші роки життя Робінзона на острові.Проживши на безлюдному острові двадцять вісім років , два місяці і дев'ятнадцять днів , Робінзон був звільнений зі свого " полону " .Багато цікавого відбулося на острові з головним героєм за весь цей час : його підстерігали небезпеки , розчарування , але головне , що допомогло йому вижити , - цілеспрямованість , завзятість , винахідливість , працьовитість і величезна сила волі . Ці риси його характеру викликають глибоку повагу. Життя Робінзона на острові може служити яскравим прикладом боротьби людини за існування у виняткових обставинах.І так , за 28 років самотності він навчився видобувати і підтримувати вогонь , робити свічки з козячого жиру , сир і масло з козячого молока , посуд з глини , меблі і будинок , обробляти шкури , плести кошики , пекти хліб , обробляти землю і т. д. . А головне - він навчився не нарікати на долю , а приймати все як належне , жити , а не існувати, не вдаватися до смутку .Життя Р. Круза на острові - це боротьба людини , що зустрівся один на один з природою , який зумів не тільки вижити в умовах , коли сподіватися , здавалося , не було на що , але й довести велич і силу мужньої людини , який довів невичерпність можливостей людини , для якого праця стала основою життя .<span>Я вважаю , що Робінзон залишився людиною завдяки своїй праці , інший би на його місці або перетворився на дикуна , або ліг і помер.</span>
Повесть В. Г. Распутина «Уроки французского» переносят нас в далекое послевоенное время. Для нас, современных читателей, подчас бывает трудным понять все те обстоятельства, в которых жили люди в то нелегкое время.
Ведь именно так жили большинство людей. У мальчишки нет отца, а в семье, помимо него, много детей. Измученная мать не может прокормить всю семью. Но тем не менее она отправляет старшего сына учиться. Она верит в то, что у него будет хотя бы надежда на лучшую жизнь. Ведь до сих пор ничего хорошего в его жизни не происходило.
Главный герой рассказывает, как «глотал сам, и заставлял глотать свою сестренку глазки проросшей картошки и зерен овса и ржи, чтобы развести посадки в животе — тогда не придется все время думать о еде» . Несмотря на голод, холод и лишения, главный герой — талантливый и способный мальчик. Это отмечают все. На новом месте мальчишке приходиться нелегко.
Никому он здесь не нужен, никто о нем не заботиться. В суровое нелегкое время у каждого стремление выжить самому и спасти своих детей. До чужого ребенка никому нет дела. Главный герой — это мальчишка со слабым здоровьем, лишенный поддержки и заботы близких. Он часто бывает голодным, страдает от головокружений, К тому же его продукты очень часто крадут. Однако находчивый ребенок ищет свой выход из создавшегося положения. И находит. Мальчишка начинает играть на деньги, хоть, с точки зрения школьного начальства, такой поступок был настоящим преступлением. Но именно игра на деньги дает возможность главному герою покупать себе молоко: при его малокровии молоко просто необходимо. Не всегда удача улыбается ему — нередко мальчишке приходиться голодать. «Голод здесь совсем не походил на голод в деревне. Там всегда, и особенно осенью, можно было что-то перехватить, сорвать, выкопать, поднять, в Ангаре ходила рыба, в лесу летала птица. Тут для меня все вокруг было пусто: чужие люди, чужие огороды, чужая земля» .
<span>На помощь главному герою совершенно неожиданно приходит молодая учительница французского языка, Лидия Михайловна. Она понимает, насколько тяжело мальчику, оторванному от дома и родных. Но сам главный герой, привыкший к суровым условиям, не принимает помощи от учительницы. Мальчику тяжело бывать у нее в гостях, пить чай, которым она его угощает. И тогда Лидия Михайловна идет на хитрость — отправляет ему посылку. Но откуда городской девушке знать, что глухой деревеньке нет и не может быть таких продуктов, как макароны и гематоген. Однако учительница не оставляет мыслей помочь мальчику. Ее выход прост и оригинален. Она начинает играть с ним на деньги, причем старается делать все возможное, чтобы выиграл именно он,</span>
Как раз недавно читала ,,Дубровского".
МАША
Как только Марья Кириловна увидела Дефоржа, он не произвёл на неё никакого впечатления.
Цитирую: ,,Маша не обратила никакого внимания на молодого француза; воспитанная в аристократических предрассудках, учитель был для неё род слуги или мастерого, а слуга или мастеровой не казался ей мужчиною."
После случая с медведем её отношение к учителю сильно изменилось. Она стала ,,оказывать молодому учителю уважение, которое час от часу становилось внимательное".
Цитирую: ,,Сей случай произвёл ещё большее впечатление на Марью Кириловну. Воображение её было поражено: она видела мертвого медведя и Дефоржа, спокойно стоящего рядом с ним и спокойно с нею разговариющего.
КИРИЛА ПЕТРОВИЧ ТРОЕКУРОВ
Сразу процитирую: ,,Кирилла Петрович всё это пересмотрел и был недоволен одною молодостью своего француза — не потому, что полагал бы сей любезный недостаток несовместимым с терпением и опытностью, у него были сомнения, которые он решил прямо сейчас разрешить."
После случая с медведем.
Цитирую: ,,Кирилла Петрович ничего не отвечал, но велел вытащить медведя и снять с него шкуру; потом, обратясь к своим людям сказал: ,,Каков молодец, не струсил, ей-богу, не струсил!". С той минуты он Дефоржа полюбил и не думал уж его пробовать".
Желаю тебе удачи и хорошей оценки)