В 1909-1911 рр. Шолом-Алейхем написав свій
юнацький роман «Пісня Пісень», де він підняв питання кохання на новий рівень.
Головні герої роману - Бузя, Шимек – ще діти, їхнє
перше кохання було повним ліричних відступів, але реальне життя відрізняється
від їхнього уявлення. Життя героїв складається не так, як хотілося б читачу,
але хто в цьому винен?
Якщо казати, чому вони не змогли бути разом, тут
тільки одна відповідь: все мине, все міняється. Діти виростають, необхідність
навчатися змушує поїхати в інше місто, але час триває, а життя продовжується.
Чи має Бузя право на щастя, чи правильно вона зробила, ставши нареченою іншого –
це інше питання. А чи має людина право покинути того, кого вона кохає, а потім
плакати, чому так сталося? Шимек поїхав навчатися, а Бузя залишилась, - і ніхто
не боровся за своє щастя. Можна казати, що на все Бож'я воля, але люди теж повинні діяти.
Я вважаю, що насправді й не було ніякого кохання
Шимека до Бузі, це були тільки мрії, побудова моделі справжнього кохання. Якщо б
він насправді жадав бути поруч з нею, він був би поруч, а не ламав її життя, не
каламутив би воду перед її весіллям.
Ща чет накарябаю. Писала быстро, может быть бред
"Ночь,Город. Шум и суета.
Работа.Люди. Кто куда.
Везде проблемы..Суета.
У всех какие то дела.
Минута. Час. И год за ним.
Мы все куда нибудь летим.
Но если все остановить?
Куда вы будете спешить?..
Нет времени, нет суток дня...
Ни ночи нет, и нет тепла.
лишь мрак и холод -тишина
О чем подумаешь тогда?
У басни есть мораль ,а у стихов нет .
басня всегда чему-то учит, а стихи не всегда.