Ти ні на що не здатен! – великі очі дивилися неприязно, в зіницях палахкотіли несамовиті вогники, але в куточках уже збиралися сльози, готові їх погасити. "Датен… атен… атен…" – застрибала луна під низьким склепінням арки. Він стояв, тримаючи руки в кишенях і скоцюрбившись, ніби чекав удару бича по спині. Очі встромлені в землю, губи міцно стулені. Що він міг їй сказати?.. <span>- Своєю сором’язливістю ти сам себе скував! </span> <span>"Кував… ував… ував…" – дражнячи, понеслось відлуння. </span> Він сторожко, несміливо звів очі. В очах читалося багато: важкість, мольба, надія, приреченість… Цей погляд пік. - Ти боягуз!!! – з розпукою, ніби стрибаючи з найвищого поверху, кинула вона з ледь стримуваним схлипом. <span>"Гуз!.. гуз!.. гуз!.." – злісно, зі смаком повторювала луна, відбиваючись рикошетом від стін. </span> <span>Він дивився просто на неї і крізь неї. І вона не витримала. Зірвалася, кинулася наосліп, як від краю прірви, опустивши лице у долоні. Здається, вдарилася плечем. </span> <span>Його серце стислося. Він не був боягузом. Але не наважився кинутися за нею слідом. Він повернувся і побрів до протилежного виходу. </span> За аркою був сірий день, без жодного проблиску сонця і радості. Холодно було ззовні і зсередини. Він уявив, як вона зараз біжить, заплакана, з болем у плечі – і йому здалося, що низьке небо ще понижчало. Небо давило на плечі. <span>У вухах лунав її останній крик, вдесяте і всоте помножений луною. Він не був боягузом, але цей крик боляче поранив його, і йому здавалося, що той зойк був вдесяте і всоте правдою. </span> Він не був боягузом. Він і так уже наважився багато на що. Він першим підійшов до неї, першим взяв її за руку і першим вивів на той шлях, яким ходять тільки удвох. Це коштувало йому дуже дорого. Раз збочивши зі шляху, він не знаходив сил повернутися на нього. <span>Порожня лава біля арки. Він важко сів. Найбільше зараз йому хотілося опинитися біля моря, щоб небо було легким і синім, лягти в човен біля берега, і щоби хвилі гойдали-гойдали, гойдали-гойдали… І було легко, і не давило на плечі. </span> <span>Він не був боягузом. Він просто був нерішучим. Але тоді, коли все, чим він дорожив, повисло на нитці – він не наважився спинити лезо, що різонуло по тій нитці. </span> <span>Він не був боягузом. Він просто був сором’язливим. Він знав, що вона ще довго не знаходитиме собі місця, але він ніколи не наважиться подзвонити їй першим, схвильовано дихати в трубку і старанно підбирати непотрібні вже слова. Він знав, що не зробить цього, і це його мучило. </span> Він не був боягузом. Це було в його житті вперше, і він просто не мав досвіду, як і кожен, з ким щось трапляється вперше. Але він вмістив у це все своє щастя, яке тільки намислив. Вона пішла, і він не спинив її. Не наважився. Засоромився. <span>Чи, може, він все-таки був боягузом?..</span>
Жили были Котёнок,щенок,попугай и бобр.Их выгнали из дома и заставили жить в лесу.Они решили строить дом.Бобр стал рубить зубами дрова,щенок-очищать участок от сорняков,котёнок-сажать растения,попугай-искать семена и сажать их.Так и построили дом!Вот наступила зима...Животные сидели в домике и грелись у печки.Но потом пришла лиса,она высмотрела попугая и хотела его съесть.Ночью,пока все спят она прокралась через трубу,и тут полезла к попугаю,но щенок прыгнул на лису.Она упала и тут же её исцарапал котёнок,бобер стукнул её по спине.Так и выгнали они лису!
Как доказать, что это повествование Как и у любого типа речи, у повествования существуют свои характерные черты. Среди них: цепочка семантически связанных глаголов, которые представлены в тексте в порядке последовательности действий; разные временные формы глаголов; использование глаголов, для которых характерно значение последовательности действий; различные глагольные формы, обозначающие возникновение действий либо признаков; даты, цифры, обстоятельственные и любые другие слова, которые демонстрируют временную последовательность действий; союзы, обозначающие чередование, сопоставление или возникновение событий. Композиционная структура Текст-повествование состоит из таких элементов, как: экспозиция – вступительная часть; завязка – событие, ставшее началом действия; развитие действия – непосредственно сами события; кульминация – итог сюжета; развязка – пояснение смысла произведения. Это те структурные части, из которых обычно состоит повествование. Что это такое, можно понять, ознакомившись с примерами текстов. Довольно часто этот тип речи встречается в научной литературе. Здесь он представлен биографическими справками об истории открытий, изучением различных научных проблем и этапов, которые представлены в виде последовательности изменения исторических этапов, стадий и так далее.
Нет. Так как в отрывке названном плачь Ярославны есть подтверждения. Ярославна просит помощи у стихий - богов. Например : " о ветер, ветрило зачем господин веешь ты на встречу." Так же и про Днепр и солнце