В одной деревне жил пёс и кошка жили они не дружно были они врагами как то раз собака сказала принесёшь мне котлеты то я не скажу то что это ты разбила вазу!Дала кошка котлеты а собака прямо и сказала хозяйке это кошка разбила вазу!А кошке за это досталось от хозяйки!В слейдущей раз собака сказала принесёшь мне косточки так не скажу то что это ты поцарапала обои!Принесла мяса кошка псу.Но и в этот раз собака обманула кошку! Как то раз вышел пёс погулять и на него набросились дворовые собаки и начали кусать царапать услышав вой кошка быстро пришла на то место увидев бедного пса она начала мяукать чтобы они подбижали а тем временем она побежала и поставила ловушку и все собаки попали под клетку!Когда кошка пришла домой собака начала просить прощения у кошки.Кошка его простила за все его предательства и стали жить они дружно и больше не когда друг друга не обманывали..
Ответ:
1878 року французький письменник Жуль Верн видав чудовий роман — "П'ятнадцятирічний капітан". Слід зазначити, що це по суті науковий роман, бо напружений та цікавий сюжет тісно переплітається із науковими знаннями.
Перед читачем постає образ вченого. Жуль Верн вірив у те, що наукові винаходи допоможуть людям жити комфортно, цікаво та щасливо. До речі, герої роману певною мірою також є вченими. Приміром, кузен Бенедикт. На перший погляд, вій звичайний чоловік, можливо, навіть трохи дивний. Все його життя було присвячене лише одній-єдиній справі — ентомології науці про комах. Він годинами міг роздивлятися свої дорогоцінні колекції жуків та метеликів. Якби спитати в кузена Бенедикта про яку-небудь комаху, він одразу б докладно розповів про неї, так добре він розумівся на біології.
А юний капітан Дік Сенд? Узяти на себе відповідальність за життя людей! Для цього треба бути витривалим, надзвичайно кмітливим і мужнім. Дік Сенд досконало знав географію, що й дало йому змогу вести "Пілігрим". Ті знання врятували Діка та його команду від небезпеки. Проте є ще одна річ, без якої не обійтись жодному капітанові. Вона, в свою чергу, складається із двох дисциплін — вищої математики та навігації. Звичайно ж, треба постійно вести доволі складні розрахунки, щоб часом не збитися з курсу. Це вже наука, що посідає особливе місце в житті людини.
Особисто для мене знання — річ дуже важлива й потрібна. Я вважаю, що за відсутності певних умінь та навичок людина не зможе прожити повноцінне життя, розкрити себе. Особистість має постійно розвиватися і не зупинятися на досягнутому. Саме наука сприяє розвиткові інтелекту, мислення. Вона удосконалює життя людини. Мені подобається вчитися в школі, дізнаватися про щось нове. Крім того, я займаюсь самоосвітою, багато читаю. Мені це дуже цікаво, до того ж я впевнена в тому, що знання неодмінно знадобляться мені в майбутньому.
Объяснение:
Печорин – это непростая, многогранная личность. Он умен, наблюдателен, остроумен, умеет привлечь к себе внимание и вызвать у окружающих интерес. Однако в обществе он все же является «лишним» человеком. Возможно, тому виной его непомерный эгоизм, возможно, он мыслит иначе, не так, как другие. Печорин осознает порочность аристократического общества, к которому принадлежит. Это гложет его, но изменить устоявшийся порядок он не в силах.
Ни одна из привязанностей этого героя не просуществовала долго. Друзья и влюбленные в него женщины слишком быстро надоедали Печорину. Ему становилось скучно и он от них уходил. Такое пренебрежение не может никому понравиться, поэтому все от него в итоге отвернулись.
В юности Печорин увлекся светской жизнью, но она быстро ему наскучила. Позже он все время будет искать свой смысл жизни, интерес, но тщетно. Обстоятельства складываются таким образом, что ему приходится бездействовать и тем самым подавлять свой огромный потенциал.
Автор противопоставляет своего героя обществу и показывает, что реализовать свои порывы, раскрыть себя и самореализоваться ему не просто сложно, а практически невозможно. Это приводит к тому, что Печорин становится нравственным калекой. Он холодный и равнодушный ко всему и всем.
Герой рассказывает, как в детстве все окружающие видели в нем признаки отрицательных качеств, которых на самом деле не было. Но это подтолкнуло в нем их зарождение и развитие. Видимо, уже тогда было положено начало его нравственного упадка.
Трагедия Григория Печорина состоит в его несоответствии окружающей среде, его интеллектуальном превосходстве над ней, его бесплодных поисках собственного предназначения и смысла жизни. Он мог бы многого добиться и сделать мир лучше, но попусту растратил себя, не обретя ни счастья, ни гармонии.
Жуков ванька
ПРИСЛУЖНИК трудится пишет письмо
Живи и никогда не лги(обманывай) вот самый лучший путь жизнь