Итак, она пришла, долгожданная зима! Хорошо пробежаться по морозцу в первое зимнее утро! Улицы, вчера еще по-осеннему унылые, сплошь покрыты белым снегом, и солнце переливается в нем слепяшим блеском. Причудливый узор мороза лег на витрины магазинов и наглухо закрытые окна домов, иней покрыл ветви тополей. Глянешь ли вдоль улицы, вытянувшейся ровной лентой, вблизи ли вокруг себя посмотришь, везде все то же: снег, снег, снег. Изредка подымающийся ветерок пощипывает лицо и уши, зато как красиво все вокруг! Какие нежные, мягкие снежинки плавно кружатся в воздухе. Как ни колюч морозец, он тоже приятен. Не за то ли все мы любим зиму, что она так же, как весна, наполняет грудь волнующим чувством.
Остап і Андрій — сини головного героя повісті М. Гоголя «Тарас Бульба». Вони майже однолітки, молоді, дужі хлопці. Навчалися у Київській академії. Остап ледь не з дитинства мріяв про Запорізьку Січ, кілька разів кидав навчання, і тільки погроза батька зробити його монахом на двадцять літ примусила його зробитися сумлінним учнем. За вдачею він був суворим, не прощав образ. Батькові на його глузування сказав: «За образу не подивлюся і не зважу ні на кого».
Андрій вчився легко, був мрійником, цінував красу, не був байдужим до жінок. Ніжнішим він був і до матері. Одного разу хлопець познайомився з прекрасною полячкою, хоч і одержав за це тумаків від її челяді.
Коли Тарас Бульба привіз своїх синів на Запорізьку Січ, «швидко обоє молодих козаків стали на добрім рахунку в козаків. …Жваво і влучно стріляли в ціль, перепливали Дніпро проти течії — справа, за яку новачок приймався урочисто в козацькі кола».
Почався визвольний похід проти утисків пансько-шляхетської Польщі. «За один місяць змужніли й зовсім переродилися пташенята, що тільки-но оперилися, і стали чоловіками. Риси обличчя їх, у котрих до цього часу була видна якась юнацька м’якість, стали тепер грізними і сильними. А старому Тарасу любо було бачити, як обоє синів його були одними з перших».
Остапу ніби на роду був написаний шлях битв і подвигів. Він був хоробрим, розважливим і холоднокровним воїном, через це його як і мріяв батько, у битві під Дубно обрали курінним. Загинув мужній воїн, як герой, не промовивши й слова під тортурами ворогів.
Андрій спочатку теж «увесь поринув у чарівну музику куль і мечів». Він не вмів розраховувати й обдумувати в бою, летів напролом і часто творив чудеса військової майстерності. Та доля звела його знову з колишньою коханою полячкою, яка опинилася в осадному місті. Краса дівчини так полонила його, що він забув про все — і про батька, і про присягу, і про вітчизну. Це його й погубило. Андрій виступив у бою на боці поляків, проти своїх козаків-товаришів, і був покараний. Батько власноручно убив його за зраду, не дозволивши братові навіть поховати його по-християнськи. Так безглуздо загинула молода сила, козацький цвіт.
Були сини одного батька, та не одного характеру й не однакової долі. Тому й загинули — один патріотом, героєм на славу вітчизні, а другий — зрадником на власне безчестя й горе батька.
У каждого наступает момент, когда пора выбирать свою будущую профессию. Профессию, которой ты посвятишь всю свою жизнь. Каждый выбирает ее опираясь на свои интересы и сильные стороны. Мои родители уже давно сделали этот выбор. И сейчас я хочу рассказать о профессии свое мамы. Она работает медсестрой. Мама очень любит свою профессию и гордится ей, потому что она каждый день вносит свой вклад в спасение человеческой жизни. Каждая медсестра должна иметь такие качества, как коммуникабельность, наблюдательность, внимательность, хорошая память, собранность и выносливость. Работа медсестры очень труда, так как она должна знать наименование лекарств, правила выполнения прививок, перевязок и правила
ухода за больными. Чтобы пойти на такую же профессию, как у моей мамы нужно отлично знать биологию, химию и физику. Моя мама все это знает, из-за чего она специалист в своем деле. Я горжусь профессией своей мамы!
Повесть "Бедная Лиза" рассказывает о юной крестьянке, которая после смерти отца вынуждена трудиться не покладая рук, чтобы прокормить себя. Вскоре она знакомится с молодым дворянином Эрастом, который влюбляется в девушку. Но по иронии судьбы им не суждено быть вместе. Из-за своего социального статуса Эраст должен жениться на богатой вдове. Это приводит Лизу в отчаянье и в последствии к смерти.
Повесть сама по себе драматична. В ней описываются не только трудности бедных людей, но и вся горечь, происходящая с Лизой. Смерть Лизы была очевидна, хотя были шансы на хороший конец. Думаю, такой финал добавляет к произведению драматичности и скорби.
Отсталых туч над нами пролетает последняя толпа.
Размер - ямб с перекрестной рифмой.