Тема родины всегда волновала поэта. О его книге стихов “Пепел” критики говорили, что это явный поворот к Некрасову, к народничеству. Сам А. Белый всегда закавычивал слово “народничество” в связи со своим “поворотом к Некрасову”. Он делал это потому, что приходилось отвечать на критику тонко. Он говорил:
“Мне отказывали в праве писать о русском народе только потому, что я автор “декадентских симфоний”. Говорили о том, что мой поворот к Некрасову совершенно неожиданный.. . Мои “народнические” стихотворения появлялись уже в печати четыре года тому назад.. . В книге “Пепел” собраны и переработаны мои прежние стихотворения; не более. А любить Россию свойственно русскому человеку; направление, литературная форма тут ни при чем”.
Хочу отметить, что А. Белый одним из первых символистов сумел увидеть Россию и русский народ как земную реальность, а не какое-то мистическое начало, в котором многие художники просто запутались и потеряли нравственные ориентиры. Но чем пристальнее поэт вглядывался в жизнь России, тем дальше отодвигались его надежды на ее скорое обновление. Образы светлые и яркие все больше вытеснялись в его стихах мрачными по своей тональности картинами. Он видел беспросветное и нищенское существование простого народа. В некоторых стихах сквозит даже чувство отчаяния:
Роковая страна, ледяная,
Проклятая железной судьбой —
Мать-Россия, о родина злая,
Кто же так подшутил над тобой?
Эти строки стихотворения “Родина” написаны еще в 1908 году. Поэт не находит ответа на роковой вопрос. Далее рождаются у него стихи, по силе отрицания не имеющие аналогов в русской поэзии:
Исчезни в пространство, исчезни,
Россия, Россия моя!
С этим сравнимы лишь известные стихи Г. Иванова, где рефреном проходит мысль: “Хорошо, что нет России”, но там больше утверждения отрицанием, нежели отказ от родины. А. Белый явно больнее Г. Иванова был сжигаем мучительным чувством разлада с нравственным ощущением Родины.
Несмотря на присущие А. Белому сомнения в том, что надо быть зависимым от своего рода и племени (он уже метил в космополиты, пытался осознавать себя человеком мира) , именно в российской жизни он видел возможность для разрешения духовного кризиса всего человечества.
А. Белый был не одинок в таком устремлении, но и все же.. . И когда в августе 1917 года, в преддверии революционных событий, его мечта начала осуществляться, он был готов и себя, и свое творчество принести в жертву Отчизне ради ее свободы:
И ты, огневая стихия,
Безумствуй, сжигая меня,
Россия, Россия, Россия —
Мессия грядущего дня!
Итак, при всей многогранности своего мироощущения А. Белый никогда с такой силой не увлекался более ни одним духовным образом. И его трагическая жизнь в эмиграции, его разногласия с литературой и политической средой не заслонили от него этот прекрасный образ России.
4 года назад
У стресовій ситуації в людині інколи прокидаються надлюдські можливості: мати, що рятує свою дитину, може перекинути автомобіль, підняти величезне дерево. Відомі випадки, коли підлітки, що не відрізнялися особливою фізичною силою, рятували тих, хто тонув, витягували з вогню дорослих людей, а тендітні медсестри виносили з поля бою ранених, у декілька разів важчих за них. Отже, ми наполягаємо на власній аргументації.Наш перший аргумент: на поведінку людини в екстремальній ситуації впливають психологічні особливості, а не характер.Ми продовжуємо використовувати поняття стрес у грі, тому що ви не заперечили цю дефініцію, а ми вважаємо, що саме вона дозволить провести нашу гру. Стрес — найважливіший фактор виживання, що дає людині силу відповісти на виклики долі, боротися з несправедливістю, не здаватися в скрутну хвилину, відчувати радість перемоги, красу життя, радість успіху. Є люди, що отримують насолоду від пережитих хвилин боротьби в екстремальній ситуації. Як приклад: гра в азартні ігри, стрибки з висоти, екстремальне водіння транспорту. Та це все призводить до поганих наслідків. Ви хочете сказати, що людина, яка водить швидко автомобіль, не може бути доброю, милосердною? Чому ж Дік Сенд, переживши страшні пригоди, все ж продовжує мріяти про море, кораблі?У стресових ситуаціях люди порізному виявляють себе: одні страждають, плачуть, інші зберігають спокій, можуть бути взагалі байдужими, хтось усміхається. В екстремальній ситуації одні люди здатні зібратися, проаналізувати, оцінити стан речей і розпочати діяти відповідно до обставин, а інші впадають у паніку, губляться. Невже про кузена Бенедикта можна сказати щось погане, невже риси його характеру не проявлялись протягом усього життя. Але, потрапивши в екстремальну ситуацію, він усувається від переживань, боротьби за життя, надіється на інших, що і так було передбачуваним.Наш другий аргумент: в усіх важливих подіях життя діє інстинкт любові. Бранці концтаборів до останнього боролись за життя, допомагали один одному, що дало змогу в нелюдських умовах не тільки вижити, але й зберегти людське обличчя. Тільки любов є основою життя. Любов стала стимулом особливих різдвяних подарунків в оповіданні ” Дари волхвів”, саме вона допоможе вистояти героям у скрутних ситуаціях. “В усіх важливих подіях життя діє… інстинкт любові”,— вважав Поль Шарль Жозеф Бурже.<span>Найповніше особистість розкривається в стосунках з іншими людьми. Тому в творах О.Генрі, Дж.Олдріджа досліджуються міжлюдські стосунки. Отже ми продовжуємо заперечувати, що екстремальна ситуація допомагає розкрити сутність людини.</span>