В Англии реформация шла сверху, была образована собственная англиканская церковь, где монарх был главой.
во Франции же было все сложней, шли гугенотские войны (знаменитая Варфаламеевская ночь) итогом которых стал Нантский эдикт, провозгласивший свободу вероисповедания.
должны понимать, что реформация в этих странах носила малорелигиозный характер. так во время гугенотских войн, лидеры лагерей зачастую меняли веру в угоду политике, так в основном цели были политические и экономические.
<span>Подписан Акт о военной капитуляции Германии </span>
<span>08.5.1945 </span>
<span>В пригороде Берлина Карлсхорсте в 22 часа 43 минуты по центрально-европейскому времени (в Москве уже наступил следующий день) подписан окончательный Акт о военной капитуляции Германии. От имени германского Верховного главнокомандования акт подписали начальник штаба верховного главнокомандования вермахта генерал-фельдмаршал В. Кейтель, главнокомандующий военно-морскими силами адмирал Фон Фридебург, генерал-полковник авиации Г. Ю. Штумпф. Советский Союз представлял заместитель Верховного главнокомандующего маршал Советского Союза Г. К. Жуков, союзников - главный маршал авиации Великобритании А. Теддер.</span>
Ну да))))Они все почтепенно осваивали и у них разные характерные качества проявлялись
Державоутворення для населення українських земель хронологічно не
збіглося з формуванням їх. нації. І формально, і об’єктивно це незалежні
процеси. Більше того, зникнення (а фактично ліквідація) основних
елементів середньовічної етнічної державності на Україні як наслідок
централізаторської політики царизму, особливо Петра І й Катерини II,
відбувається водночас з появою у надрах народності первісних ознак
буржуазної нації. Та, як це не парадоксально на перший погляд, без
розгляду феодальної держави (хоча б у загальних рисах) не можна в усій
повноті усвідомити потенційні можливості українців при збереженні своєї
національної самобутності, забезпеченні власного існування як. етносу. В
період виникнення нації традиції усього попереднього розвитку
продовжували позначатись на багатьох сферах духовного життя місцевого
населення, навіки відкладалися у людській пам’яті. .
І все ж історичні реалії були такими, щоб українська феодальна
державність з яскраво вираженими етнічними рисами у середині XVII ст.
існувала уже в завершеному вигляді (це не суперечить тому факту, що
окремі органи управління ще формувалися або не були законодавче
закріплені) *. Народна ініціатива в один із найскладніших і переломних
етапів історії створила життєздатний суспільно-політичний організм, який
став важливим засобом у справі мобілізації всіх сил для відсічі
польсько-шляхетської експансії та об’єднання (як передбачалося) України
з Росією. Разом із тим не можна ігнорувати соціальний характер
Української держави, яка стала надійним інструментом проведення політики
козацької старшини і придушення антифеодальних виступів
селянсько-козацьких мас.
Нарешті ще одне питання, яке потребує якнайпильнішої уваги і виваженого
розгляду. Йдеться про подальший розвиток державності на Україні після
1654 р. Відомо, що царський уряд визнав якнайширшу автономію українських
земель у складі Росії («Березневі статті» 1654 р), Однак юридична норма
в цьому випадку докорінним чином відрізнялася від реального життя.
Існування автономних прав України, закріплених політичними актами
гетьмана з царськими урядовцями, не могло бути ні довготривалим, ні
міцним, і справа тут не тільки у «злодійстві» та «підступності»
російських царів чи «безхарактерності» та «слабовольності» українських
гетьманів, а й у впливі об’єктивних історичних факторів. Саме життя
досить часто вносило свої корективи та зміни. Так, у XVIII ст.
збільшення населення на Запоріжжі й ускладнення в зв’язку з цим функцій
управління та суду зумовили появу тут нових
Кто автор учебника? Пчелов?