Клад предков
(автор: Курбанова Амина, 2011 год Лукашевская СОШ
Ленингр. обл.)
<span>На просторах российского царства-государства
раскинулись поля, леса, горы и реки. И родились в этом царстве-государстве трудолюбивые люди. За многие годы они
приспособились к жаркому лету и суровой зиме. Построили прекрасные города, большие
и маленькие. Приручили немало животных. Одним словом, научились со временем
жить на этой чудесной земле.</span>
Скоро сказка сказывается, да не скоро дело делается.
Однажды при вспахивании земли крестьяне нашли легендарный клад, неизвестно кем
зарытый в далёком прошлом. Сказывали бабушки и дедушки, что в том заветном
сундучке спрятаны Дружба и Щедрость предков, их Мудрость и Доброта, Верность и
Красота. Крестьяне решили поставить клад в хранилище, а когда придёт время,
использовать его на свои нужды. Но злые люди захотели перессорить крестьян и
ночью украли у них клад.
Загоревали крестьяне, друг друга обвинять в беде
стали. Дело чуть не дошло до драки. Вот уже и колья в руках. Да одумались:
«Нешто мы звери какие?» Призвали на совет Богатыря, который славился своими
победами, попросили у него помощи.
Согласился Богатырь помочь. Собрался в путь-дорогу
дальнюю. Долго ли коротко ли, близко ли далёко ли шёл Богатырь и пришёл к
ветхой избушке на опушке леса. В окнах свет горит, и о чём-то в избушке люди
разговаривают. Сел Богатырь русский под окошком, прислушался.
- Эх, хорошо, что клад забрали, а то так нищими и
остались бы,- говорит кто-то.
- Теперь и у крестьян добро заберём, как воевать друг
с другом начнут, - отвечает другой.
Понял Богатырь: это воры, которые злые замыслы
обсуждают. Решил он их на хитрость взять. Выкопал неподалёку яму, написал
записку и кинул её в окно злодеям. Один из злодеев поднял записку, позвал всех
и читает: «От избушки по тропинке идти надо, посреди тропинки яма, а в ней клад
с бесчисленными сокровищами».
Злые люди от счастья не нарадуются, жадность разум
затмила, собрались клад искать. Шли они по тропинке, как в записке сказано,
увидали яму и все, как один, в неё кинулись. А яма-то большая, глубокая, злодеи
из неё выбраться не могут. Тогда и повязал всех Богатырь, клад украденный
обратно жителям деревни отдал, а воришек в тюрьму посадил.
Так и остались с крестьянами на веки вечные Дружба и
Щедрость предков, их Мудрость и Доброта, Верность и Красота. И по сей день
живут люди в российском царстве-государстве мирно, трудятся да детишек растят.
И я у них была, мёд-пиво пила, по губам текло, а в рот не попало.
Три девицы под окном,свадьба,рождение, страш.приказ, чудо остров, чудо птица, попутные судна, визит к острову
<span>В этой поэме Пушкин сравнивает две правды: правду Евгения, частного человека, и правду Петра - государственную. По сути, вся поэма - это их неравный конфликт. С одной строны, тут нельзя сделать однозначный вывод, кто прав: оба преследуют свои интересы, обе позиции имеют право на существование. Однако тот факт, что в итоге Евгений все-таки сдается (умирает), позволяет понять, что, по мнению самого Пушкина, прав Петр. Величие империи важнее трагедии маленьких людей. Частный человек обязан покоряться воле императора.</span><span>Интересно, что помимо Петра, в поэме появляется и Александр Первый. Он смотрит на наводнение с дворцового балкона и понимает: с божьей стихией царям не совладать. Таким образом, Пушкин выстраивает иерархию: император выше простого человека, но бог выше императора.</span>
Пела, плясала, отдыхала .Так и лето красное пропела , А оглянуться не успела как зима катит в глаза
Духмяний аромат троянди неможливо відчути на відстані. Щоб почути його, треба підійти до квітки і нахилитися. Є і люди, яких можна зрозуміти, лише наблизившись до них. їх зустрінеш не в галасливій юрбі, не на зборах, а в колі друзів, у сім'ї або навіть наодинці. Не на словах, а в мовчанні, у доброму погляді, посмішці розкриється ця людина.
<span>Що ж таке дружба? Це досить нелегке і водночас таке важливе запитання, яке час від часу ставить собі майже кожна людина. Існує дружба, приміром, між народами різних країн світу, однак буває і така, що поєднує назавжди людей. Де б ти не був, ти завжди відчуєш надійне плече друга, відчуєш його підтримку, допомогу. Найстрашніше в людському житті — втратити друга, якого ти знав і якому ти довіряв. І якщо твій друг раптом опиниться в біді, ти, не роздумуючи ні хвилини, прийдеш йому на допомогу. </span>
<span>Дружба — це одне із найпрекрасніших почуттів, дарованих людині. Дружба — це вияв людського життя. Лише людина вміє товаришувати, співчувати та розраджувати. Питання полягає тільки в тому, чи вдається їй це робити по-справжньому, щиро, від усієї душі. Якщо так, то цю людину можна назвати справді щасливою. Кажуть, справжня дружба не знає кордонів, обмежень у відстані, у віці. Уміння радіти з успіху інших, підтримувати, розраджувати, допомагати, розуміти — ось що таке дружба по-справжньому. І ще я хочу сказати, що товариш і друг — це не одне й те саме. Товаришів може бути багато, а справжніх друзів — навряд чи. </span>
<span>Особисто про себе я хочу сказати, що в мене є кілька хороших та надійних друзів, і я дуже щаслива з цього приводу. Коли мені іноді буває сумно чи просто самотньо, я можу зателефонувати до будь-кого з них, і ми довго-довго розмовляємо, жартуємо або й сперечаємося стосовно тих чи інших питань... На душі одразу ж стає легше. Це справжнє багатство — мати таких друзів, які розуміють тебе, розділяють твої думки, інтереси та уподобання. Так чудово проводити свій вільний час разом із друзями. Можна зустрітися, прогулятися вулицями рідного міста. А можна просто поспілкуватися, поговорити про різноманітні новинки зі сфери кіно або музики. Щоправда, не завжди ми маємо змогу часто бачитися, але мені радісно і приємно відчувати підтримку друзів на відстані. </span>
<span>Дружба багато на що здатна, вона може творити справжні дива. І якщо більше людей матимуть добрих друзів, то світ стане набагато кращим і яскравішим, на всій планеті запанують мир та злагода. Мені дуже шкода тих людей, котрі не мають справжнього і відданого друга. їм ні з ким ділити своє горе чи радість, ні з ким порадитися у скрутну хвилину. Дружба — найпрекрасніше, що може тільки бути в житті будь-якої людини. </span>
<span>Але дружба багато чого вимагає, бо вона пов'язана з відповідальністю. Адже, щоб по-справжньому відчувати стан, настрій свого друга, йому обов'язково треба приділяти увагу, хоча б просто мати для цього час. А інакше можна легковажно сказати: він мій друг... І то будуть лише слова, не заповнені змістом... </span>