Царевна- лягушка.
Встретил царь лягушку, и дивился, разговаривать она умеет.
И говорит ему: царь батюшка, возьми меня в жены, буду любить тебя, исполнять все твои желания, за поцелуй, обрачусь в царевну прекрасную .
Не поверил князь, но решил проверить. Целует он её, о, чудо: она действительно превратилась в царевну. Дивился князь и повёл её к отцу своему.
Смотрит князь: действительно красива. И говорит: испеки мне за ночь хлеб.
Наступила ночь...зашла царевна в круглосуточный супермаркет и купила свежий, горячий хлеб. На утро преподносит князю.
Дивился князь, и говорит : сотки мне за ночь ковёр узорчатый.
Вторая ночь. Заказала ковёр царевна у своей знакомой портнихи. На утро преподносит она князю. Князь снова не сдержал эмоций.
Попросил князь царевну научить его пользоваться планшетным компьютером- научила.
И жили они долго, да в согласии.
Мы познакомились с Катей очень давно и с тех пор всё так же дружим. Итак, я начну свой рассказ.
Это случилось зимой, когда мне было 5-6 лет и Кате столько же. Мы с ребятами катались с горки - кто на санках, кто на ледянке, а кто просто скатывался кувырком. Среди последних была и моя подруга. Она скатилась очень неудачно и сильно вывихнула руку. Катя не плакала, она просто встала и попросила друзей о помощи. Но никто даже не отреагировал! Я не могла это оставить просто так, и взяла у Кати рюкзак. Мы пошли к ней домой, и её мама поблагодарила меня за помощь, накормив ватрушками и свежей выпечкой.
Правильно говорят, что друг познаётся в беде.
У романі Толстого "Війна і мир" зображено безліч людських доль, для кожної автор намагається знайти єдині критерії оцінки характеру. Головне для письменника—це ті моральні закони, за якими живе людина. В центрі оповіді — одна з головних героїнь Наташа Ростова.
<span>Зовнішній вигляд Наташі — відображення різноманітного світу її відчуттів. Завжди в русі, змінлива, вона бурно відгукується на все, що її оточує. Зовні зовсім не красуня, дівчина зачаровує своєю щирістю та безпосередністю. </span>
<span>У п'ятнадцять років у ній було ще багато дитячого: зустрічаючи брата, Наташа "стрибає, як коза, на одній нозі". У вісімнадцять років вона вже наречена Волконського та кохана Анатолія Курагіна, який відразу оцінив "позитивні якості її рук, рамен, волосся". В ніч побачення з помираючим князем Андрієм найвиразливішим у неї були сяючі прекрасні очі. В двадцять років це вже не дівчинка, а "дама в чорній сукні", яка зберегла "уважний ласкавий погляд". Востаннє ми зустрічаємо Наташу в двадцять два роки, коли вона вже стала матір'ю і "була ще більш привабливою, ніж раніше". </span>
<span>Наташа — це втілення народності, істинного патріотизму, чутливості і безмежної любові до людей. Це розкривається на сторінках, де описано Наташин завзятий танок у дяді, коли дівчина здивувала всіх своїм відчуттям народної простоти, вмінням, винахідливістю. Це сторінки, де Наташа активно допомагає під час евакуації, перевезення поранених тощо. Під впливом Наташі князь Андрій відкриває для себе можливість радіти життю, для нього воскресає молодість, поезія, природа. Подібне відбувається з П'єром. Всі люблять Наташу за внутрішню красу, здатність відгукнутися на радість та біль інших людей. </span>
<span>Події Вітчизняної війни 1812 року стали випробуванням і для неї. Наташа віддає коней з возами для поранених, їде з тяжкопораненим князем Андрієм і доглядає його до самої смерті. </span>
<span>Не одразу виходить у Наташі жити так, як прагне її душа, щоб приносити користь людям. Та врешті-решт вона знаходить своє місце в житті. Ставши дружиною П'єра та матір'ю, вона підтримує чоловіка в його суспільній діяльності, відчуває щастя від того, що розуміє і розділяє його почуття, думки, бажання. </span>
<span>Такий бачив свій ідеал жінки Л. М. Толстой. В образі Наташі Ростової він втілив свою заповітну ідею "жити умом серця". </span>