Похоже, тут ошибка в задании, я правильно поняла?
Не розуміє людина жарту – пиши пропало! І знайте: це вже несправжній розум,хоч у неї,може,і премудра голова.Краще сміятися,не бувши щасливим,ніж померти,не посміявшись.Гумор і поезія є золотими воротами до всього чесного,благородного,прекрасного.З особистих властивостей найбезпосередніше сприяє нашому щастю весела вдача.Як міль – одягові і черв’як дереву,так печаль шкодить серцю людини.Гумор – це бачення,сприймання і відтворення явищ оточуючої дійсності в життєрадісно-комічному тоні,художні твори з настановою на зображення смішного. Об’єкт гумору не заперечується повністю,висміюються тільки деякі його риси,здебільшого в доброзичливій жартівливій формі,на відміну від сатири,в якій переважає гнівний викривальний сміх.Справедливо сказано,що гумор – невідлучна прикмета кожного правдивого таланту.Сатира – в широкому розумінні художня творчість,найприкметнішою ознаю якої є різке викриття зображуваних явищ шляхом висміювання.Отак сидиш і думаєш…Гумор…Сатира. Наш чудовий народ. Од його ми,народ,дотепний. Веселий. Мудрий. Я бачу свій нарож,як він,ухиляючись у вуса,дивиться на тебе лукавими своїми очима і «зничтожає» тебе.…Як я люблю цей народ,коли він мене «зничтожає» своєю мудрістю,своїм отепом,своїм неперевершеним «своїм»…І я його розумію,і він мене розуміє…що люблю ж я його,як сонце,як повітря,а він,народ,стоїть,підморгує,усміхається.Та будь же ти тричі щасливий!Сміятися не гріх над тим,що видається нам смішним.Треба любити людину. Більше,ніж самого себе.Тоді тільки ти маєш право сміятися.І тоді людина разом із тобою буде сміятися…із себе,із своїх якихось хиб,недоліків,недочотів.Той сміх,що не ображає,а виліковує,виховує людину,підвищує…
Интерес к событиям Бородинского сражения вызвал интерес Лермонтова тем, что на войну ушло русских больше, чем вернулось. Вернулось русских очень мало. Меньше половины. Эта была кровавая битва, её изход был неясен. Никто не мог сказать, кто победит - большое французское войско или более малое войско русских. А больше всего Лермонтова привлекло в этой теме, то что каждый русский был готов на всё, чтобы жило и дальше его Отечество, чтобы хорошо жилось людям на его Родине.
Михаил Юрьевич Лермотов своим стихотворением "Бородино" хотел сказать, что настоящее поколение находится в бездействие, ничего не делает, а раньше люди побеждали, теряли свою жизнь ради защиты Родины, получали славу благодаря своим подвигам. Эта тема лермонтовского творчества получила чрезвычайно широкое распространение в этот период. Она встречается во многих его поэтические произведения второй половины 1830-х годов.
Это поясной портрет молодой женщины, сидящей в коляске.
Дама одета по последнему слову моды 80-х годов.Тяжелый узел темных волос на шее. Пальто, по ассоциации с генеральской шинелью, явно дорогого сукна.
На руках - темно-синие лайковые перчатки и на левой руке массивный золотой браслет.
Смещение масштабов создает совершенно неожиданный эффект - главным в картине становится лицо. Первое, что мы видим- это глаза! Отстраненный, грустный, слегка высокомерный взгляд.
Источник света, направление теней, теплота и сгущенность тона говорят о том, что фигура писалась в ателье, ландшафт на натуре.