Базаров говорил своим родителям, чтобы они не мешали ему работать. Делал он это не из-за презрения, а потому что ему не нравилось когда за ним ухаживают. Ему не нужна была родительская ласка. Но родителей Евгений любил и уважал. Под своей суровой сдержанностью он скрывал любовь к ним - старомодной старушке, которой нужно было лет двести назад родиться, и доброму, трудолюбивому помещику
Я думаю это означает:
Что нужно думать своей головой. Красть чужие идеи и пользоваться умом другим несправедливо и даже немного унизительно. Всегда нужно иметь свое на плечах, ведь на чужом долго не простишь. нужно думать самому,открывать что то новое для себя '
своими же усилием и трудом. Желание что то сделать самому. А сплагиаченая идея другого человека никому не нужна
<span>1. Ссора старых приятелей.
2. Несправедливый суд.
3. Домой.
4. Не надо лекаря, батюшка скончался.
5. Я здесь уже не хозяин.
6. Пожар.
7. Разбойники.
8. m-r Дефорж.
9. Трапеза у Троекурова.
10. А предчувствие не обмануло.
11. Затея Дубровского.
12. Спокойно, Маша, я Дубровский.
13. Князь Верейский.
14. Сватовство.
15. Княгиня или разбойница?
16. Пожалуйста, не хочу за князя!
17. Кольцо.
18. Князь мой муж. </span>
3 року». Перший варіант роману (1846 р.) не був вчасно опублікований через арешт письменника. Нова редакція «Чорної ради» побачила світ 1857 р. Використавши історичні свідчення з літописів Самовидця та Григорія Грабянки, осмисливши матеріал козацьких записок, письменник на основі українського історичного матеріалу створив роман вальтер-скоттівського типу. В основу сюжетної канви покладено мотив подорожі. Події в романі зображено в двох планах - історичному та особистісному. Центральним епізодом твору є Ніжинська рада 1663 р., в ході якої фатальну роль відіграв простолюд. Для автора чорний колір позначає не лише соціальну приналежність учасників ради. Він виступає символом руїни та анархії, що зводить нанівець державотворчі задуми козацької еліти.
Куліш є автором поетичних збірок «Досвітки», «Хуторна поезія», «Дзвін». Значний інтерес становлять його переклади зі світової поезії, що увійшли до посмертної збірки «Позичена кобза».
Велике історико-літературне значення мають критичні праці Кулі-ша, позначені аналітичною глибиною та масштабністю філософських узагальнень.
Як щирий патріот України П. О. Куліш мав усвідомлене почуття відповідальності за долю нації. Він шукав шляхи виходу з колоніального рабства, тому звернувся до історії, насамперед її трагічних сторінок, які б могли вказати на причини втрати Україною державності. Письменника глибоко вражали зневага його сучасниками національних святинь, він намагався дошукатися причин національного лиха. Так поступово заро-джується в нього задум написати історичний роман із часів козаччини, але звернувся не до її перемог, а до епохи анархії та чвар, що стояли на шляху до національного об’єднання.
шматочком
Маленький мальчик отправляется собирать землянику, и бабушка обещает ему за это пряничного коня с розовой гривой. Но за то, что ягоды так и не были собраны, последует суровое наказание от бабушки. И мальчик решается на мошенничество — он набирает в туесок травы, а сверху закрывает ее ягодами. Мальчик хочет утром признаться бабушке, но не успевает. И она уезжает в город, чтобы продать там ягоды. Мальчик боится разоблачения, и после возвращения бабушки он даже не хочет идти домой. Но потом возвратиться все-таки приходится. Мальчик просит прощения и получает от бабушки того самого пряничного коня с розовой гривой. Бабушка преподала своему внуку хороший урок и сказала: «Бери, бери, чего смотришь? Глядишь, зато еще когда обманешь бабушку… » И действительно, автор говорит: «Сколько лет с тех пор прошло! Сколько событий минуло! а я все не могу забыть бабушкиного пряника — того дивного коня с розовой гривой» .