Главная мысль очень простая: Если в пустую прожигать свою жизнь и тратить время на вскую ерунду, то всё самое инте-
ресное пройдёт мимо... И ты не заметишь как постареешь, а вспомнить будет нечего т.к. ни знаний, ни жизненного опыта у тебя НЕТ! Ведь жизнь полна интересных событий, которые ты пропустил. Но самое главное научиться правильно управлять временем так, чтобы оно не управляло тобой!
1.Вот парадный подъезд
2.Мужики
3.Швейцар
4.Владелец роскошных палат
5.Родная земля
6.Этот стон у нас песней зовётся...
<span>Письменник досягає цього різними художніми
знахідками. Так, в усмішці «Ох, і лікували нас він, змальовуючи бабу
Палажку, яка «значно професоріша від самого професора», її методи
лікування, виділяє композиційно в окремі частини медичну спеціалізацію
жінки, що стоїть на варті охорони здоров’я сільського населення:
хірургічні хвороби, хвороби на очах, зубний біль, жіночі хвороби.
Усмішка «Газета – дуже велике діло» має іншу особливість. Вона
починається такими рядками: «Я тут не натякатиму про те, що таке газета.
Усі знають, шо це діло дуже велике й дуже поважне. Недарма ж її
(газету) звуть шостою державою. Я тільки розкажу, як треба користуватись
газетою, щоб вона справді йшла до діла…» Такий серйозний початок
усмішки контрастує з подальшою оповіддю, власне, це доведення думки від
протилежного. Йдеться про сільського трудівника, отож, корисність газети
в його господарст стверджується детально, послідовно і теж за певними
рубриками (як і у творі «Ох, і лікували нас…»), наприклад: жнива,
молочарство, пасічництво.. Але найпотрібніша газета в справі виховання
дітей. Цим власним відкриттям гуморист щиро ділиться з читачем: «…дітей
одною’ газетою не виховаєш, треба збирати всі газети і підшивати одну до
другої, як зшиток. І от як не слухає Ванько, берете той зшиток та його
по голові:</span>
- Не слухаєш, сукин ти сину! А для чого я газету передплачую?! іТа р-р-раз! р-р-раз!І дитина після того як свята: і батька поважає, і до школи ходить, і Богу молиться…»<span>Проте у своєму щоденникові Остап Вишня занотовує:
«Все життя гумористом! Господи! Збожеволіти можна від суму!» Чи не
парадоксальні ці твердження? Ні, бо автор вишнівських усмішок підмітив
саму природу сміху, гумору, що часто виростає з контрасту, зокрема
веселого і сумного. Така й іворча натура гумориста: пильно підмічати в
житті всі негаразди, вади, болі, пропускати їх крізь своє серце, а потім
шукати дотепне, влучне слово, щоб дошкульно висміяти чи доброзичливо
покепкувати над ними. Завдання це нелегке: як же треба любити людину,
щоб, глузуючи з неї, дбати про її і всієї нації моральне здоров’я! Сам
Остап Вишня щиро зізнається: «Умираючи, кажу вам усім: ніколи не сміявся
без любові до вас усіх, до сонця, до вітру, до зеленого листу! У моєму
сміхові завжди бачив народ…» найвищий гонорар для гумориста – веселий
блиск в очах народу. У щоденнику «Думи мої, думи…» письменник міркує, що
ж є основою праці літератора, і переконливо стверджує: талант і
чесність. Чесність – значить правдивість, неможливість спекулятивних
тем, оцінок, творчості за вказівкою зверху («Чево ізволіте? Ямб? На
скільки порцій?!» – кредо прикажчика в літературі).</span>
Каждый человек в мире имеет мать и я думаю, что у меня есть самая замечательная мама в world.She добрый и хороший, и она всегда прислушивается ко мне, когда у меня есть проблема, и она всегда старается помочь мне. Я ее очень люблю.
Имя моей матери . Она лет. Она работает как(пиши профессию)и ее хобби читают и приготовления пищи. Она была очень хорошим студентом в школе и всегда имел самые высокие оценки. Физически она очень красивая. Она имеет короткие темные волосы, большие зеленые глаза, очень светлая кожа, и она вполне высокая и стройная. Она любит честных, добрых и интересных людей и любит, чтобы обсудить дом украшения и приготовления пищи. Ее еда очень вкусно, и она всегда делает somethhing SUPERBE на мой день рождения и на Новый год или любой другой праздников.
<span> Конечно, моя мама не является совершенным, но никто не и я не люблю ее ни на что, потому что она является семья и семья это тот, кто всегда будет там для нас Hwen мы нуждаемся в них.</span>