Не смотря ни на что Бирюк всегда защищал лес. Даже в такую ужасную погоду он пошёл на звук топора. Он такой же подневольный как и его сотоварищи,"с него взыщут". Хотя у него было двое маленьких детей, и он бы мог жить в достатке,он всё равно оставался честным,не брал себе ничего. Его сотоварищи не любили его, ведь он всегда ставил службу выше всего. Только когда очередной вор назвал его "зверем" и "кровопийцей" Бирюк, не выдержав натеска отпустил его. Своею службою частною заслужил неодобрение товарищей,и от этого ему становилось ещё хуже.
«Шевченко – наш сучасник», – звикли казати ми, але небагато хто розуміє, що власне значить цей вираз.Сьогодні деякі люди ставляться до літератури скептично. Мовляв, застаріли ці пристрасті, а час, про який йдеться в літературних творах, давно минув. Це помилка думати так, і дуже серйозна помилка! В українській літературі існує багато чудових авторів, творами яких зачитується чимало людей. І, мабуть, одним із перших тут треба назвати нашого Кобзаря.Твори Тараса Григоровича Шевченка, на мій погляд, не застаріють ніколи: надто вже палка душа, осяяна світом могутнього розуму, стоїть за ними. Кобзар володів даром пророцтва: як інакше можна пояснити деякі з його віршів? Узяти, наприклад, поезію, де Шевченко звертається до всієї української спільноти: «І мертвим,і живим, і ненарожденним...» . Кожна фраза, кожне слово тут, як опік. Дійсно, у цьому творі чується живий голос Кобзаря, який звертається водночас до всіх і кожного зокрема. А «Гайдамаки»? Сторінки цієї поеми перегукуються з подіями XX століття – громадянською та другою світовою війною. Якщо ж перечитати цикл віршів «У казематі» , то також виникають історичні паралелі з певною добою в нашій історії. І подібних прикладів можна навести багато. Та хіба лише історичними паралелями вимірюється сучасність Шевченкового слова?Хтось із іноземних дослідників зауважив, що більше ніде йому не доводилося бачити такого ставлення до поета. Шевченко став пророком нашого поневоленого народу. Кожен українець вірив у те, що Кобзар і після своєї смерті любить, жаліє і вчить його.У незалежній Україні зроблено все, щоб віддати Кобзареві всю шану, повернути поету чималий народний борг. Сьогодні ми знаємо дуже багато про життя і творчість Тараса Григоровича. Нам відомо, що Шевченко не був ані святим, ані людиною, зануреною у надхмарні світи. Він був людиною розумною, інтелігентною та обдарованою. А життя Кобзаря можна вважати мірилом нашої історії.Гортаючи сторінки Шевченкового «Кобзаря», ми маємо змогу замислитися й над власним життям. Сучасність заповнює нас, але ми ані на мить не забуваємо, чиїми сучасниками ми є. Так, бути сучасником Кобзаря – це велика честь.
Действие комедии Н. В. Гоголя "Ревизор" происходит в небольшом провинциальном городке, в который, должно быть, уже много лет не приезжали проверяющие. Это сказывается на состоянии города. Везде царит хаос, беспорядок, разруха, грязь, процветает взяточничество. В больницах пациенты курят табак, ходят в старых одеждах, не закупаются дорогие лекарства, врачи так же, как и пациенты работают в поношенных халатах и колпаках, а само "лечение" происходит по принципу "если человек умрет, то так умрет, если выздровет, то и так выздровет". В училище преподаватели позволяют себе странные поступки, с которыми никто не может управиться. На почте задерживаются посылки, иногда вообще не доходят до адресата, так как вскрываются любопытным почтмейстером. В здании суда "сторожа завели домашних гусей с маленькими гусенками, которые так и шныряют под ногами.". Я считаю, что такое положение дел в городе вызвано безразличным отношением городничего, которому по сути и дела нет до благополучия людей. Главная его цель сохранить должность и не "попасться" на нарушения
Мжилин- оптемист. верит в себя ценит
дружбу илюбит мать
костылин- писимист. заживается на счет матери не верит в дружбу