Уілфред Айвенго — головний герой, лицар, син Седрика Сакса, сподвижник Річарда Левине серце.
Ровена — кохана Айвенго, вихованка і родичка Седрика, представниця роду короля Альфреда.
Седрик Сакс — батько Айвенго, саксонський тан, затятий борець за свободу саксів від норманів.
Ательстан — благородний, ледачий і ненажерливий нащадок останнього короля саксонської династії.
Гурт — свинопас Седрика Сакса, який тимчасово виконував роль зброєносця Айвенго, сміливий і сильний мужик.
Вамба — хитрий і розумний придворний блазень Седрика Сакса, який вирішив пожертвувати собою заради нього.
Ребекка — дочка Ісаака з Йорка, єврейського лихваря, красуня і вельми благородна дівчина.
Ісаак з Йорка — батько Ребекки, єврейський лихвар і купець, хороший і дуже жадібний чоловік.
Бріан де Буагільбер —
лицар-тамплієр, головний ворог Айвенго, що закохався в Ребекку.
Чорний лицар («Чорний ледар») — Річард I Левове Серце
Принц Джон — наслідний принц і брат короля Ричарда
Реджинальд Фрон де Беф — грізний і жорстокий барон (володіє маєтком
Айвенго), узявший в полон Седрика, Айвенго, Ребекку і Ісаака.
Вальдемар Фіц-Урс — впливовий хитрий вельможа, наближений принца Джона,
«сірий кардинал», бажаючий стати канцлером; його дочка Алісія вважається
першою красунею при дворі принца Джона.
Пріор Еймер — пріор абатства святої Марії в Жорво, любитель
повеселитися, випити і погуляти.
Моріс де Брасі — лицар-командир дружини найманців, в якому поєднувалося
підступність і шляхетність. Узятий в полон Річардом Левове серце.
Лука Бомануар — гросмейстер ордена тамплієрів, справжній фанатик, який
вирішив припинити розбещення лицарів
Філіп Мальвуазен — місцевий барон, прихильник принца Джона, брат
Альберта
Альберт Мальвуазен — настоятель прецепторії Темплстоу
Конрад Монт-Фітчет — наперсник Бомануара
Ульріка — полонянка Фрон де Бьофа
Локслі — предводитель вільних йоменів, Робін Гуд.
Відлюдник — брат Тук, сподвижник Локслі, лісовий розбійник.
1.
Больше полутора веков исполнилось с момента написания Пушкиным "Сказки о рыбаке и рыбке". Однако большинство нелепостей, объявлявшихся в недалеком прошлом, — "мы призваны покорить природу" или, более того, "мы не можем ждать милостей от природы, взять их — наша задача", — точно предсказаны неудачливой пушкинской старухой:
Не хочу быть вольной царицей,
Хочу быть владычицей морскою,
Чтобы жить мне в окияне-море,
Чтобы служила мне рыбка золотая
И была б у меня на посылках.
Богатейший мир природы, ее гармония и красота обнаруживаются и раскрываются в творениях П. Бажова, А. Кольцова, И. Тургенева, И. Никитина, К. Паустовского. Если в творчестве писателей XIX в. мы видим не нарушаемую гармонию человека и природы, то в творчестве М. Пришвина уже появляются тревожные ноты.
Юность по природе своей избегает мысли о конечности жизни. А Пришвин напоминает об этом, тревожит вопросами: зачем живешь, что оставишь после себя, как любить всех, чтобы сохранить внимание к каждому? Чтобы ответить на все вопросы, надо пройти вместе с писателем долгий путь нравственных исканий, начатый еще в "Лесной капели", — найти "ключ к собственной душе".
Ответ:"Полковник наш рожден был хватом."тут говорится о кутузове.о гапалионе нет ислова.
Объяснение:
Общее царевна -главная героиня, спасает жених, засыпает( умирает) в результате колдовства.Различие - у Жуковского переводной сюжет, почти не изменён, а у Пушкина - многое взято из русского устного народного творчества: обращение Елисея к ветру.. и пр., в первой сказке царевна засыпает, во второй- умирает.
Печальный цвет, мрачен как сердце, он тень твоя, образ жив.