Литературный процесс:
1 этап - Фольклор (10-11 в.в.): сказки, былины, песни
2 этап - Древнерусская литература (12 - 17 в.в.): былины, летописи, жития
3 этап - Русское Предвозрождение (кон. 14 - 15 в.в.)
4 этап - "Золотой век" (19 в.): классицизм, сентиментализм, романтизм (Жуковский, Пушкин, Лермонтов, Гоголь)
5 этап - "Серебряный век" (нач. 20 в.): модернизм, символизм, футуризм, акмеизм, авангардизм.
6 этап - Советский период (1917 - 1986), период Оттепели (60-е годы 20 в.)
7 этап - 90-е годы 20 в. - нач. 21 века.
Главный герой повести — Акакий Акакиевич Башмачкин — изображен Гоголем как типичный представитель бедного чиновничества и «маленький человек» .
С одной стороны, Акакий Акакиевич — задавленный жизнью мелкий чиновник, с другой — до решения пошить новую шинель он вел жалкий образ жизни, влачил вялое, бессмысленное существование, а для себя он был полноценным и счастливым более, чем кто-либо, человеком.
Рассказ в «Шинели» ведется от первого лица. Главный герой повести – Акакий Акакиевич Башмачкин, маленький чиновник из департамента – бесправный и униженный человек. Гоголь так описывает внешность главного героя повести: «низенького роста, несколько рябоват, несколько рыжеват, несколько даже на вид подслеповат, с небольшой лысиной на лбу с морщинами по обеим сторонам щек» .
Акакий Акакиевич – маленький, сморщенный человечек, чиновник самого низкого ранга – писарь, всю жизнь проработал в департаменте. Личностью он был незначительной безответной, из-за чего подвергался множеству насмешек. У него и слов нет, чтобы заявить о себе: герой высказывается обычно предлогами и частицами, не имеющими никакого значения.
Цель существования Акакия Акакиевича – переписывание. Даже приходя домой и, наскоро поев щи, он садится и переписывает принесенные бумаги. Башмачкина окружают молодые чиновники, которые подсмеиваются над ним. Сослуживцы относятся к нему без уважения. Даже сторожа в департаменте смотрят на него как на пустое место, «как будто бы через приемную пролетела простая муха» . В ответ на оскорбления он отвечает лишь одно: «Оставьте меня, зачем вы меня обижаете? » В его словах слышится что-то вызывающее жалость.
Таким образом, Гоголь одним из первых обратил внимание на судьбу «маленького человека» . Он наглядно показал, что современное ему общество равнодушно к тем своим членам, которые не принадлежат к высшему сословию. И все же писатель показал в развязке, что и «маленький человек» , доведенный до отчаяния, способен противостоять против жестокости и несправедливости сильных мира сего. И хотя человек жалкий, ничтожный, с узким кругозором, мне все же жаль его.
Соотношение революции и эволюции, судьба интеллигенции, природа новой власти, проблемы нравственности
<span>Ось і настали літні канікули, коли
можна присвятити час улюбленим заняттям. Мені дуже подобається читати,
тому я вирішила познайомитися з книгою Л. Керролла «Аліса в Країні
Чудес». Тоді я навіть не могла уявити, скільки задоволення отримаю,
читаючи її. З першої сторінки я поринула у цікавий світ пригод, які
постійно супроводжували головну героїню Алісу та її друзів. З ними вона
познайомилась під час своєї подорожі по загадковій Країні чудес. Тут
дівчинка зустрілась із різними чудернацькими істотами, що дивували її
своїми здібностями та вчинками. Деякі з них були добрими, але
незвичними, наприклад, Чеширський кіт, Пелікан Додо. Інші, навпаки, дуже
неприємні, злі та невиховані – це Королева Сердець та її піддані. І
взагалі, все у тій країні було не так, але Алісі було цікаво подивитися,
що відбувається в іншому світі. Для цього їй довелося навіть декілька
разів поміняти свій зріст, іноді це було життєво необхідно (наприклад,
коли Королева звеліла відрубати Алісі голову, і їй довелося за допомогою
чарівного гриба швидко збільшуватися).
Персонажі дивували Алісу, а разом з нею і мене, своїм незвичним
виглядом, розмовами і навіть іменами. Серед них найбільше мені
сподобався Чеширський кіт, який, як і справжні коти, приходить тоді,
коли сам захоче і куди захоче, причому іноді з’являлись тільки його
голова або інші частини тіла, що було дуже кумедно. Він підказав Алісі,
як повернутися додому, проте для цього їй довелося познайомитись із
капризною та норовливою Королевою. Цей персонаж я сприймала як
негативний, оскільки в її образі уособлювались усі риси поганого
характеру та недостойної поведінки, особливо по відношенню до тих, хто
від неї залежав</span><span><span>Із всіх персонажів найбільш близькою
мені була сама Аліса, непевно, через те, що ми з нею майже одного віку. І
я їй навіть трішки заздрю, адже, дійсно, так цікаво було б потрапити у
загадкову країну! Мені подобається те, що Аліса смілива, не втрачає
інтерес до подій за будь-яких обставин, має власну думку, намагається
аналізувати та робити висновки про свої і чужі вчинки.
Надзвичайно цікаво було знайомитись із краєвидами цієї загадкової
країни, адже там росли не просто квіти, а квіти, що вміють співати,
зустрічались чудернацькі тварини і тим підтверджувалась назва країни.
Отже, книжка «Аліса в Країні Чудес» виявилась для мене як захоплюючою,
так і повчальною, оскільки на цікавих та кумедних прикладах англійським
письменником Льюїсом Керроллом були розкриті деякі негарні риси
характеру персонажів, що, на мою думку, властиві не тільки казковим
героям, але й звичайним сучасним людям, і яких обов’язково потрібно
позбавлятися</span></span>
Мой любимый герой это Геракл .Он ходил и бродил и убивал