Этот рассказ о храбром мальчике, которому дали имя Золотой Чуб. Золотой Чуб был сыном очень богатого Хана, который выгнал свою жену из дома. Виновницей всего этого, была некая старуха, затаившая злобу их счастью. Получилось так, что Золотого Чуба и его сестру, судьба разлучила с матерью. Хан за это время успел жениться, а мальчик со своей сестрой жили в пещере, когда их мать просила подаяния себе на пропитание. Когда они выросли, Золотой Чуб был смелым воином и своей ловкостью смог обойти превратности судьбы. Он смог приобрести не только двух жён, а также найти свою мать и отца. И как бы зло не стояла рядом, Золотой Чуб и его семья жили долго и счастливо.
Что люди замечают дурные поступки других людей а свои нет
"валерка -председатель"
стих М.Лермонтово
"Валерик"
Всі події , які відбуваються з людиною, багато в чому обумовлені тим місцем, де вони відбуваються. Сприйняття реальності людиною сильно відрізняється в залежності від місця, де людина знаходиться. У сучасному світі велика частина людей проживає далеко від красивої і надихаючої природи – в задушливому місті. Але не можна забувати, що природним місцем існування людини є зовсім не місто, а природа. Для свого щасливого існування людина повинна жити на природі, а не поза нею.
Одразу, ще з перших рядків твору видно, що Митько – людина дії, адже це саме він має найбільше розвинуту фантазію, яка проявилася у його «демосфенській» промові перед від’їздом. Також він дуже рухливий та непосидючий, адже ну ніяк не міг всидіти над студіюванням «книжкової скарбниці». Сергійко набагато спокійніший за свого друга, і довго вагається над прийняттям серйозних рішень. Водночас Митько – не боягуз. Можливо, навіть відважніший за свого приятеля, адже оселитися біля озера було його ідеєю, та й рятувати Василя кинувся саме він. Але, на мою думку, це також свідчить про його великодушність та, звісно, вміння прощати помилки.
Скоріше за все, саме ці чесноти роблять образ Митька привабливим та по-своєму оригінальним. Мені здається, що він може стати хорошим прикладом хоча б для мене, а тоді – й для моїх однолітків та наступних поколінь.
Повість «Химера лісового озера, або Митькозавр із Юрківки» розповідає про веселі, незвичайні, таємничі пригоди Сергія та Митька. Історія розпочинається з того, що учні п'ятого класу отримали від учительки ботаніки завдання на літо — зібрати колекцію комах... а замість цього почали полювати на страшного Митькозавра. Наприкінці твору той виявився простим хлопцем Василем, який вирішив розіграти двох друзів. За веселим, пригодницьким характером оповіді і бажанням оспівати справжню дружбу ця повість нагадує трилогію В. Нестайка «Тореадори з Васюківки».
Произведение "Мцыри" произвело на меня очень сильное впечатление. Главный герой, во что бы то ни стало, стремиться к свободе и родной земле, которую у него отняли. Его речь наполнена воспоминаниями, такими детскими и искренними, что невольно начинаешь сочувствовать мальчику в его нелегкой судьбе.