Антична культура<span> - унікальне явище, яке дало загальнокультурні цінності буквально у всіх галузях духовної та </span>матеріальної<span> діяльності, а тому </span>античність<span> - це та частина духовного досвіду всього людства, і основа формування культур багатьох країн, особливо європейських. </span>
Античністю<span> (від лат. Antiguus - «стародавній») прийнято вважати особливий період розвитку Стародавньої Греції та Риму, а також тих земель і народів, які перебували під їхнім </span>культурним<span> впливом. Хронологічні рамки цього культурно-історичного явища збігаються з часом </span>існування<span> самих античних держав з XI - IX ст. до нашої ери і до V століття нашої </span>ери <span>(з часу становлення античного суспільства в Греції до загибелі Римської імперії). Антична </span>культура<span> виникла в умовах рабовласництва, коли </span>світогляд людини<span> вкладалося в </span>міфологічне мислення<span>. Поштовхом для розвитку культури, особливо науки і мистецтва, стала наявність елементарних природничо-наукових знань та писемності; все це є особливо античної культури. </span>
<span>У різні епохи </span>античність<span> надавала вплив на інші культури, тому невипадково до античності став виникати не тільки естетичний, але і науковий інтерес. Це мало місце і в </span>Середньовіччя<span>, і в епоху </span>Відродження<span>. В епоху Просвітництва, коли людство повернулося обличчям до науки, стали з'являтися наукові </span>роботи<span>приватних осіб, де узагальнювався досвід грецьких і римських відкриттів. У кінці XVIII - початку XIX століть античним спадщиною стали займатися вже держави (особливо європейські): розроблялися і фінансувалися цілі проекти по античних дослідженнях. Проводилися розкопки, організовувалися музеї, створювалися перші наукові праці про античну культуру, особливо мистецтві. Невпинне інтерес до питань античності, пронесений через XIX століття, зберігся і в столітті XX: і зараз триває всебічне вивчення античності. І все-таки до цих пір багато антіноведи вважають, що </span>історія<span> античної культури, зокрема мистецтва, ще не написана.</span>
В середине кабинета А.С.Пушкина стоит огромный письменный стол, несколько удобных кресел чтобы удобно было заниматься и принимать гостей. Удобный диванчик, на котором можно комфортно расположиться с книгой. На столе письменные принадлежности: чернильница с пером, книги, исписанные листы бумаги, наброски рисунков. Так же в его кабинете находятся стеллажи, уставленные разнообразными книгами. Повсюду книги, которые поэт любил читать.В углу комнаты бюст его доброго друга Дельвига. Окна его кабинета выходят на Александровский парк, в котором поэт любил прогуляться со своей женой .На окнах нет тяжелых гардин, чтобы не мешать лучам солнца проникать во внутрь кабинета. (всё это действительно находится в кабинете А,С, в Царском Селе)
Об этом рассказывается в самом произведении: "сделал 13-й подвиг Геракла" - т.е. ненужный подвиг, антиподвиг, если можно так выразиться. И он сделал подвиг (мальчик), только бессмысленный, ненужный, глупый.
Удачи!
Василиса Премудрая – это идеальная жена. Она во всем поддерживает своего мужа, помогает ему, любит беззаветно, подсказывает правильные решения проблем. Она красивая, добрая, ласковая, умная. При этом не выставляет себя на показ, а сохраняет скромность. Ей не нужны слава и богатство. Главное для нее – это любовь и уважение.
Осенние листья летели по ветру, как лёгкие пёрышки.