В школах появятся астрономия, робототехника и уроки труда по новым технологиям
У своєрідних умовах західної і східної частин колись єдиної імперії поступово склалися два центри християнства - Рим та Константинополь[2, c. 52-54].
Феодальна роздрібненість Західної Європи сприяла формуванню духовного центру, що підноситься над світською владою. Римський єпископ, найвпливовіша постать серед церковних ієрархів і найбагатший володар, намагався успадкувати навіть імператорський трон. З VII ст. лише за римськими єпископами утверджується титул nanu, який до цього мали майже всі єпископи.
Візантійський духовний центр формувався за умов монолітної, стабільної держави із сильною імператорською владою. За наявності централізованої світської влади тут спостерігається роздрібненість церков. Стародавні східні церкви — Константинопольська, Антиохійська, Александрійська та Єрусалимська — конституюються як рівноправні й автокефальні, тобто незалежні. Формальне верховенство як першого серед рівних визнається за константинопольським патріархом. Усі церкви беззастережно визнають верховну владу імператора і його статус світського глави церкви.
Рим і Константинополь втягуються у багатовікову виснажливу боротьбу за домінуючий вплив у християнському світі. Розпочалась і богословська полеміка з приводу догматики та культу. Спільні релігійні ідеї, культові дії, церковна організація зазнають в обох християнських центрах особливої інтерпретації і практичних змін. Гострі суперечки призвели до рішучого розмежування та до цілковитого поділу церков у 1054 р
Прометей. Согласно легенде, Прометей помог людям. Люди жили в темноте и холоде, а боги не хотели помогать им. Но Прометей взял огонь, и дал его людям. Огонь давал людям свет и тепло. Теперь, когда у людей появилось пламя, они могли готовить пищу, обогревать себя и свою пещеру, там теперь было светло. Но Зевсу не понравилось это. Он очень жестоко наказал Прометея, за то, что тот помог людям...
Я хочу быть похожим на Прометея, потому что он проявил доброту к людям, хотя никто из других богов этого не делал. Он проявил доброту к людям нп смотря ни на что.
В 1815 году Наполеон, воспользовавшись недовольством народа политикой сменивших его во Франции Бурбонов и возникшими на Венском конгрессе разногласиями между державами-победительницами, попытался вернуть себе трон. В марте 1815 года во главе небольшого отряда он неожиданно высадился на юге Франции и через три недели без единого выстрела вступил в Париж. Вторичное правление Наполеона I, вошедшее в историю под названием "Сто дней", продолжалось недолго. Император не оправдал возлагавшихся на него французским народом надежд. Все это, а также поражение Наполеона I в битве при Ватерлоо и привели его ко второму отречению и ссылке на остров Святой Елены в Атлантическом океане, где он и умер 5 мая 1821 года. В 1840 году прах Наполеона был перевезен в Париж, в Дом инвалидов
Мировая военная историография высоко оценивает деятельность Наполеона I как полководца, умело использовавшего для развития военного дела объективные условия, созданные французской буржуазной революцией. Его полководческая деятельность оказала большое влияние на развитие военного искусства XIX века.