Астраханское восстание 1705—06, антифеодальное выступление стрельцов, солдат, посадских и работных людей в Астрахани.
Его причины: усиление налогового гнёта, произвол и насилия местной администрации и офицеров гарнизона.
Воевода Т. Ржевский самовольно повысил налог на соль, были введены новые налоги (на бани, погреба, печи и др.). Цены на товары выросли в несколько раз. Жалованье солдатам и стрельцам было снижено, офицеры заставляли их работать на себя.
Движение неприсоединения — международное объединение развивающихся государств, в основу политики которого положено неучастие в военно-политических блоках.
Деление стран на «миры» появилось в мировой политике во время холодной войны между США и СССР и сопутствовавшей ей гонки вооружений. Страны, находящиеся в союзе с капиталистическими странами и НАТО, считались странами первого мира. Коммунистические страны во главе с Советским Союзом, связанные Варшавским договором, называли странами второго мира.
А те страны, которые не были ни с теми, ни с другими, считались странами третьего мира. Они часто выступали в качестве «арены» для демонстрации странами двух других групп своей военной мощи.
Со временем понятие «страны третьего мира» стало синонимом слаборазвитых и бедных стран. В настоящее время в мировой политике использование этого термина считается некорректным: неверным и невежливым.
1.Старейшина
2. карпун
3. собирательство или охота
4. ремесленник
5. родовая община
6. матыга
7. родовые ощины
8. идолы
9. рилигия
10. племя
1-в 1206 году Чингисхан объеденил все кочевые народы
2-Раздробленность на Русси,по одиночке выигрывать было легче
3-Конные войска
4-Стенобитные машины Китая
5-Свод законов Ясса,предъявленный всем нукерам(войнам) в войская-жестка дисциплина
Соціально-економічний розвиток західноукраїнських земель у другій половині XIX ст.
Починаючи з сер. XIX ст., у Західній Україні крізь залишки феодалізму пробивалися паростки соціального прогресу. Помітне пожвавлення в економіці почалося наприкін. 60-х — на поч. 70-х років. Та лише в 70—80-ті роки відбулося становлення фабрично-заводської промисловості, хоча й тоді з 869 підприємств Східної Галичини більшість були дрібними, на яких було зайнято по 5—10 робітників. Дрібні підприємства переважали також на Буковині та в Закарпатті. Провідними були борошномельна, лісопильна, нафтова галузі, де до сер. 90-х років завершився промисловий переворот.
Названі вище галузі виробництва у Галичині стимулювали залізничне будівництво. У 60-ті — на поч. 70-х років західноукраїнські землі отримали залізничне сполучення із Заходом, яке здійснювалося не тільки з економічних, а й з воєнно-стратегічних міркувань. Згодом воно з'єднало Львів з українськими землями, що входили до складу Росії. До поч. 1901 р. довжина залізниць досягла 3859 км, що сприяло розвиткові торгівлі й промисловості.
Наприкін. XIX ст. почали розвиватися металообробна та машинобудівна галузі промисловості, хоч і на низькому технічному рівні.
Проте Західна Україна залишалася землеробською. У сільському господарстві почали застосовувати нову техніку, вирощувати нові культури, використовувати вільнонайману працю, розвивати торгове тваринництво та зернове господарство. Земля, як і раніше, була зосереджена в руках поміщиків і селян, які розбагатіли. У Східній Галичині налічувалося 80 % дрібних селянських господарств, на Буковині — 87 %. Схожа картина спостерігалася і в Закарпатті.
Селяни сплачували непосильні викупні платежі, витрачали великі кошти на тривалі судові процеси заліси й пасовиська, пропінацію. Економічний тягар значно посилювали також прямі та непрямі податки, різноманітні повинності. Погіршували непросту ситуацію й корчми, що стали неодмінним атрибутом західноукраїнських сіл.
Становище селянства Західної України значно погіршилося внаслідок економічної кризи 70—80-х років XIX ст. Зокрема, Галичина за смертністю населення посідала перше місце в Європі. Тому не дивно, що впродовж усього пореформеного періоду не припинялася боротьба селян за свої права. У Східній Галичині й Північній Буковині відбувся 871 селянський виступ. Селяни використовували такі форми боротьби: відмову працювати у поміщицьких маєтках, страйки, збори, захоплення поміщицьких земель, втечі, підпали.
Важким було становище робітників. Тривалість робочого дня, розмір заробітної плати, умови праці та життя залежали від підприємців. Хоч у 1885 р. австро-угорський уряд видав закон про обмеження робочого дня 11 год. насправді він тривав Значно довше. Зарплата західноукраїнських робітників була найнижчою в імперії. До того ж жіночу та дитячу працю, яку Досить широко використовували у промисловості краю, оплачували наполовину менше за чоловічу.