Уже сейчас у нас век технологий. Все мы не можем себе представить, как жить без канализации, газовой плиты, метро, мобильных, компьютеров. Даже с трудом можно представить, что раньше книги были на вес золота. Интересно, а что будет лет через 500? Вот в нашей родной Москве? Искусственный кислород? Посадят одно дерево и будут детей на экскурсии водить?Настоящим воздухом подышать? Ну ладно, я отойду от реальности и немного пофантазирую. Так сказать, нарисую словесный портрет города будущего моей мечты...Вот я проснусь от будильника. Встану, потянусь.В окне зеленеют ветки новых кустарников, ещё совсем молодых, доросших только до нашего четвёртого этажа. Рядом с ними видны стволы берёз. Тоже ещё молодых, два человека их легко обхватят.Выйду я из дома и пойду к метро. Мимо проедет маршрутка. Так тогда будут называть велосипедиста с коляской на 3 человек. Асфальта уже не будет, только земля, натоптанная как камень.А чьи это глаза посмотрят на меня из-за кустов? Так это же заяц! Каким милым он покажется мне. И вот, зайду я в метро, единственное сохранившееся от века технологий место.Правда, каждый день придётся петь деревьям, чтобы они своими корнями не обвалили метро, поэтому все ветки кроме кольцевой уберут. А то певуны могут и умереть от перегрузки. Больше всего деревьям нравится оперное пение. А вообще Москва-самый большой город.Почему самый большой? Да потому что только у нас будет хватать сил на сохранение метро!Да потому что если приглядеться, мы сможем, пусть и с трудом, разглядеть соседний дом! В других городах, в Бресте, например, надо будет пройти километр, чтобы увидеть силуэт соседнего дома между деревьями! А в некоторых городах люди вообще будут жить в дуплах! Но мы не будем вырубать лишние деревья. НА дне моря, там, где раньше была Атлантида, будут жить учёные и разрабатывать новые технологии, работающие на кислороде.Ведь его передоз может нас и убить! И вот, приеду я на работу.А работать я буду фаунологом. Это будет самая распространенная работа. Потому что фаунолог-это будет человек, который заботится о фауне города. Лето выдадится жаркое, поэтому я после работы пойду купаться в озере. Благодаря парниковому эффекту и постоянным дождям у нас будет очень много воды.А после купания я поднимусь на останкинскую башню и буду любоваться листвой. Осенью в Москве тоже будет очень красиво. Жёлто-красная листвяная вьюга будет опасной, но очень красивой, если смотреть из окна 14 этажа. И тогда, если хочешь выйти на улицу, надо будет подниматься на 10, ведь засыпать-то будет до 9, и никак не меньше. Потом зимой будет холодно.Но как же красиво будет блестеть снег! Как же красиво будет переливаться он на ветках деревьев. Наши зимы станут ещё холодней, а в Антарктиде будет -450 градусов как самая тёплая. Там кислород будет в твёрдых глыбах.Его будут завозить в пустыни и ждать, когда вернётся в газообразное состояние. Но в Москве зимой можно будет иногда попить кислород, ведь -120 градусов будет обычная температура для зимы. А весной надо будет Доставать лодки. А как же ещё путешествовать по растаявшему снегу?! А что на самом деле произойдёт в будущем?Вот в нашей родной Москве? Искусственный кислород? Посадят одно дерево и будут детей на экскурсии водить?Настоящим воздухом подышать? Или вообще озоновая оболочка порвётся окончательно и мы все умрём?Почему мы не бережём нашу родину? Ведь она-наше всё! Почему, почему в заповедниках продаются земли и рубятся деревья? Из-за человеческой алчности? Или из-за человеческой глупости? Почему тысячи бесценных животных умирают от росчерка пера?<span>Давайте беречь нашу Родину, чтобы выстроить достойный город будущего!</span>
<u>Ахілл.</u> Центральна фігура поеми - Ахілл, лицар серед ахейских воїнів - син фессалійського царя Пелея і морської богині Фетіди. Він «кратковечен», йому судилася велика слава і «швидка смерть». Ахілл зображується настільки могутнім героєм, що вороги-троянці бояться виходити зі стін міста. У дитинстві мати, богиня Фетіда, намагалася зробити тіло Ахілла невразливим, і тільки в п'яту можна було поранити його. В «Іліаді» мотив невразливості Ахілла не має великого значення; непереможність Ахілла виходить з його внутрішніх якостей. Ахілл прагне проявити себе героєм, знаючи, що йому судилося коротке життя. <u>Агамемнон</u> - верховний вождь ахейців, син Атрея і Аеропа. «Іліада» описує Агамемнона доблесним воїном, проте не приховує його зарозумілості і непоступливості; саме ці якості ватажка є причиною багатьох лих для греків. Хвастощі вдалим пострілом на полюванні викликає гнів богині Артеміди, і вона позбавляє грецький флот попутного вітру. Захопивши в набіги на околиці Трої Хрісеіду, він отказиваетсч повернути У відповідь на вимогу Ахілла повернути дочку батька він відбирає у Ахілла полонянку Брісеіда, чим накликає гнів героя. <u>Патрокл</u> - соратник Ахілла. Хоча він і є одним з наречених Олени, участь його у війні більше пояснюється дружбою з Ахіллом. Одягнений у обладунки свого друга, на його колісниці, запряженій безсмертними кіньми, Патрокл звернув троянців в втеча і убив понад 20 троянських воїнів, в тому числі, знаменитого героя Сарпедона. Захоплений боєм, Патрокл забув заповіт Ахілла, наказав йому повернутися, як тільки супротивник буде відтіснили від Ахейського табору. Патрокл переслідував троянців до самих стін Трої і там загинув від руки Гектора, якому допоміг Аполлон. У зав'язалася сутичці над убитим Патрокл Гектору вдалося стягти з нього обладунки, тіло ж Патрокла ахейці, очолювані Менелає і Аякс, відбили і забрали до табору. Тут Ахілл влаштував Патрокл урочисті похорон: над похоронним багаттям в жертву героя було принесено 12 полонених троянських юнаків.<u>Менелай </u>- брат Агамемнона, спартанський цар, чоловік Олени. Менелай і Олена прожили безтурботно близько десяти років, після чого викрав Олену троянський царевич Паріс. Незабаром Менелай був поранений Пандар стрілою. Ще раз Менелай проявляє доблесть, обороняючи від Троянців тіло вбитого Патрокла. Менелай входить до числа грецьких воїнів, переховуються в дерев'яному коні, і в ніч падіння Трої вбив троянського царевича Деїфоб, що став чоловіком Олени після смерті Паріса.Олена - дружина Менелая, спартанська цариця, найвродливіша з жінок. Батько її Зевс, а мати - цієї богині. Слух про красу Олени распртостраняется настільки широко по всій Греції, що сватати дівчину збираються герої всієї Еллади. Чоловіком вибирається Менелай. Але Паріс викрадає Олену і біжить з нею до Трої, захопивши з нею великі скарби й багато рабів. Олена в «Іліаді» явно тяготиться своїм становищем, в ніч узяття Трої симпатія Олени на стороні греків. Після падіння Трої Менелай хотів убити її, але, побачивши дружини він випускає меч з рук і прощає її. Ахейське військо, вже готовий побити Олену камінням, побачивши її, відмовляється від цієї думки.<u>Одіссей -</u> цар Ітаки, син Лаерта і Антіклеі, розумний, хитрий, спритний і практичний герой. Завдяки його винаходу -- дерев'яного коня, - загинула Троя. Він - носій практичної розумності, невтомної енергії, далекоглядної здатності орієнтуватися в складних обставин, вміння красномовно і переконливо говорити, мистецтва поводження з людьми. Одиссей перемагає не тільки зброєю, але словом і розумом. Одиссей «славен списом», «великий душею і серцем». У стрільбі з лука його перевершує тільки Філоктет. Підкреслюється його «Бездоганність». Проте він сам зізнається царя Алкіной, що славиться хитрими вигадками серед людей. <u>Аякс Теламонід</u> - двоюрідний брат Ахілла, доблесний воїн величезного зросту і могутньої статури. Він метає в Гектора величезний камінь і пробиває їм щит ворога. Троянці в страху розбігаються перед ним. <u>Гектор</u>-син Пріама і Гекуби, головний учасник війни на боці троянців. Він очолює бойові дії, сам відрізняючись силою і геройством. Двічі бореться з Аяксом Теламонідом. <span>В «Іліаді» безліч інших значущих персонажів, що виступають в епізодах або на Протягом усієї дії: Діомед, Еней, Пандар, Андромаха. Крім того, події розгортаються паралельно на Олімпі, стреді богів: в дію беруть участь Зевс, Афіна, Аполлон, Гера, і інші.</span>
Валек — мальчик очень солидный, с манерами взрослого человека,
смотрит серьёзно и независимым тоном отзывается о старших. Вначале Вася увидел только ровесника, позже открылось различие. Грустная солидность Валека была особенно заметной в его заботах о маленькой Марусе. Вася тоже любил свою младшую сестру Соню, но ему никогда не приходилось задумываться над тем, чтобы накормить её (она была кругла, как пышка) , развеселить (она так звонко смеялась) , спасти от гибели.
Валек — угрюмый (угрюмо шатался) , нечёсаный (волосы лохматились) , грязный (в грязной рубашонке) . Мальчик — худощавый и тонкий, как тростинка. Однотонны цветовые эпитеты в его портрете: тёмные волосы над чёрными глазами. Белокурая, бледная и крохотная Маруся рядом с Валеком ещё больше подчёркивает трагизм положения членов “дурного общества”. Валек, так много познавший, отличается от Васи не возрастом, а пониманием жизни, внешняя солидность его — знак этого понимания.