Земля завжди була мірилом багатства та гідності селян. Якщо селянин мав свою землю, він вважався заможним і працьовитим, якщо ж не мав, був холопом, якого ніхто не поважав й усі знущалися.У повісті «Земля» О. Кобилянської зображена зла влада землі над людьми. В основу сюжету покладено факт із реального життя. Родина Федорчуків усе життя тяжко працювала на землі. Івоніка Федорчук колись не мав землі, але тяжко працюючи в наймитах, нарешті купив власну землю. Він її дуже любить, увесь час подумки розмовляє з нею. Івоніка та його дружина Марія всі сили витратили, працюючи на землі для того, щоб вона перейшла до синів, яких батьки прагнули бачити багатими і щасливими.Старший син Михайло був спокійний, працьовитий, любив землю. З нього мав вийти гарний господар. Але його забрали в рекрути, він залишив наречену Анну.Молодший син Сава був ледачий і байдужий до землі. Він покохав двоюрідну сестру Рахіру, ледачу й підступну. Допомагаючи батькам, Сава поступово зрозумів ціну землі. Рапіра підмовила його вбити брата, аби земля дісталася йому.Коли Михайло повернувся додому на місяць, батьки виказали йому особливу шану, і Сава розлютився. Він убив брата. І хоч суд його виправдав і він одружився з Рахірою, щастя він не мав. Батьківська земля йому не дісталася, тож він пішов у наймити.Коли Івоніка Федорчук дізнався, що Анна чекає дитину від Михайла, він розлютився, бо вважав це зазіханням на його землю. Анна збожеволіла, новонароджені близнюки померли. Але вона здолала все, одужала ,одружилася й народила сина.Тоді вже Івоніка зрозумів, що був рабом землі та зненавидів її. А до Анни поставився як до родички, відписав шматок землі її синові, щоб він ніколи не спокусився вбити когось за неї.При змалюванні села на початку повісті О.Кобилянська показує наближення біди. Увесь пейзаж пройнятий гнітючістю трагедії, назріванням драми. Земля в повісті виступає як жива істота. Вона щедра годувальниця, але й велика сила, що керує вчинками людей.<span>О.Кобилянська дуже правдиво змальовує селянство з його індивідуалізмом. У вуста Івоніки вона вкладає головну ідею твору: не людина володар землі, а навпаки. Саме через слабкість одних людей, їхню жадібність, ледарство, зводиться нанівець любов до землі та багаторічна праця інших. Саме через людські моральні вади трапляються вбивства через майно. Люди забувають, що найголовніше в житті – не багатство, а духовна чистота і працелюбність. </span>
Узнал что это Пугачев
Коренастый, широкоплечий, бородатый, глаза хитрые с прищуром.
Веселого нрава,характер добродушный и в тоже время жёсткий.
Нтиох Дмитриевич Кантемир (1708- 1744) был убежденным сторонником просвещенной монархии и теории «естественного права», т. е. равных прав людей перед законом, полученных при рождении человека. Свои взгляды он высказывал в произведениях разных жанров, главным из которых была сатира, т. е. развернутое стихотворение обличительного содержания. Он обличает невежество представителей разных слоев общества, начиная от безграмотного помещика до одного из высших церковных иерархов, противников петровских преобразований, мечтающих повернуть вспять развитие страны («На хулящих учение. К уму своему»). Теория «естественного права» защищается им в сатире «Филарет и Евгений. На зависть и гордость дворян злонравных», в которой обличению подвергаются дворяне, кичащиеся своей родословной, заслугами предков перед отечеством, но проводящие сами свою жизнь в праздности и погоне за собственными удовольствиями, с презрением относящиеся к крестьянам и выходцам из незнатных родов. Значительную роль в творчестве Кантемира играет сатира «О воспитании. К князю Никите Юрьевичу Трубецкому», в которой поэт утверждал, что характер человека не зависит от природы, его формирует воспитание. Велика ответственность родителей за воспитание своих детей. Нельзя при этом забывать, что «пример наставления всякого сильнее». Основную задачу воспитания Кантемир видел в том: Чтобы сердце, страсти изгнав, младенчее зрело В добрых нравах утвердить, чтоб через то полезен Сын твой был отечеству, меж людьми любезен И всегда желателен: к тому все науки Концу и искусства все должны подать руки. Как видим, Кантемир выражает взгляды, близкие и другим писателям-классицистам. В. Белинский высоко оценивал эту сатиру и рекомендовал заучивать ее наизусть всем вступающим в брак. В других сатирах высмеиваются такие пороки, как наглость, страсть к сплетням. Интересен образ временщика в пятой сатире. Свои эстетические взгляды Кантемир высказал в сатире, названной им «О опасности сатирических сочинений. К музе своей». Основной принцип сатиры он формулирует афористично: «Смеюсь в стихах, а в сердце о злонравных плачу». Несмотря на то что сатиры вызывают раздражение в обществе и создают угрозы благополучию автора (и этому есть подтверждение в биографии Кантемира), он заявляет, что никогда не прекратит рабо ту в этом жанре, потому что пишет «по должности гражданина».
<span>
</span>
2 ГЛАВА ЖИЗНЬ САШИ
1 НЕ ПОМНУ
Да.
Потому что все же там говорится о его проходящем тяжелом детстве .
В доме любил он только бабушку,т.к. Она любила его тоже,а все остальные,в частности дед пытался выжить семью из дома(и дет не любит Алёшу)