Сюжет пьесы разворачивается в Диканьке, на Украине. Никем не замеченные, в небе кружатся двое: ведьма на метле, которая набирает в рукав звёзды, и чёрт, который прячет месяц в карман, думая, что наступившая тьма удержит дома богатого казака Чуба, приглашенного к дьяку на кутью, и ненавистный чёрту кузнец Вакула (нарисовавший на церковной стене картину Страшного суда и посрамляемого чёрта) не осмелится прийти к Чубовой дочери Оксане.
<span>Чуб с кумом не знают, идти ли в такой темноте к дьячку, однако решаются и уходят. Дома остаётся красавица Оксана. Приходит Вакула. Оксана насмехается над ним. В дверь стучит сбившийся с дороги Чуб, без кума, решивший вернуться из-за устроенной чёртом метели домой. Однако, услышав кузнеца, Чуб решает, что попал в хату хромого Левченка. Чуб отправляется к матери Вакулы, Солохе, которая и есть та самая ведьма, которая крала с неба звёзды. </span>
<span>К Оксане приходят её подруги. Оксана замечает на одной из них расшитые золотом черевички (башмачки) . Оксана гордо заявляет, что выйдет замуж за Вакулу, если тот принесёт ей черевички, «которые носит царица» . </span>
<span>Меж тем чёрта, с пользой проводящего время у Солохи, испугал голова, не пошедший к дьяку на кутью. Чёрт залезает в мешок, оставленный среди хаты Вакулой, а в другой вскоре лезет и голова, потому что к Солохе пришёл дьяк. Заигрывавшему с Солохой дьяку тоже приходится лезть к мешок, потому что приходит Чуб. Впрочем, вскоре Чуб полезает в тот же мешок, избегая встречи с вернувшимся Вакулой. Пока Солоха разговаривает на огороде с пришедшим вслед кузнецу казаком Свербыгузом, Вакула уносит мешки, объясняя себе их тяжесть своим подавленным состоянием после встречи с Оксаной. </span>
<span>В толпе колядующих кузнец вновь встречает Оксану, которая повторяет своё обещание по поводу черевичек. С горя Вакула решает утопиться, бросает все мешки, кроме самого маленького, и убегает. </span>
<span>Слегка успокоившись, Вакула хочет попробовать ещё одно средство: он приходит к запорожцу Пузатому Пацюку, который «немного сродни чёрту» , и получает туманный ответ, что чёрт у него за плечами. Предвкушая славную добычу, чёрт выскакивает из мешка и, сев на шею кузнеца, сулит ему этой же ночью Оксану. Хитрый кузнец, ухватив чёрта за хвост и перекрестив его, становится хозяином положения и велит чёрту везти себя «в Петембург, прямо к царице» [2]. </span>
<span>Оказавшись в Петербурге, кузнец приходит к запорожцам, с которыми познакомился осенью, когда они проезжали через Диканьку. С помощью чёрта он добивается, чтобы его взяли на приём к царице. Дивясь роскоши дворца и чудной живописи, кузнец оказывается перед царицей и просит у неё царских башмачков. Тронутая таким простодушием, Екатерина обращает на этот пассаж внимание стоящего поодаль Фонвизина, а Вакуле дарит башмачки. </span>
<span>В селе в это время диканьские бабы спорят, каким именно образом наложил на себя руки Вакула. Эти пересуды смущают Оксану, она всю ночь не может заснуть, а к утру «влюбилась по уши в кузнеца» . Вернувшийся кузнец вынимает из сундука новые шапку и пояс и отправляется к Чубу с просьбой отдать за него Оксану. Чуб, прельщённый подарками и раздосадованный вероломством Солохи, отвечает согласием. Ему вторит и Оксана, готовая выйти за кузнеца «и без черевиков».</span>
Усі ми належимо до соціуму, тому суспільство в нашому житті відіграє величезну й досить важливу роль. Соціальна активність притаманна нам від самого народження, тому можна впевнено говорити, що люди власноруч формують суспільство, у якому живуть. Навіть саме визначення слова «суспільство» тільки підтверджує названу вище думку. Словник подає таке тлумачення цього терміна: «суспільство — самодостатня система, заснована на взаємовідносинах людей у процесі реалізації їхніх особистих потреб; це сукупність стосунків між людьми, які здійснюють процеси спільної життєдіяльності, а також породжують духовні норми й цінності». З огляду на це визначення, можна зазначити, що основою будь-якого суспільства є людські відносини, відтак роль стосунків у формуванні суспільства є дуже високою і її надто важко переоцінити. Тому далі трохи про це.
Погодьтеся, якщо наші з вами відносини формують суспільство, то на нас лежить величезна відповідальність, адже, якщо нас не задовольняє той соціум, у якому живемо, то це ніщо інше, як наша провина й заслуга. Якщо почати говорити науковими термінами, то треба згадати про види суспільних стосунків, їх існує кілька: відносини матеріальні, духовні і міжособистісні. Матеріальні відносини виникають між особами лише в разі практичної взаємодії, духовні ж зв’язки з’являються завдяки життєвим цінностям тієї чи іншої групи людей, але все ж на даний момент мене найбільше цікавить останній вид відносин між індивідами в суспільстві — міжособистісний. Я вважаю його найважливішим і найпопулярнішим, адже навіть якщо розглядати їх, як стосунки, що носять суто індивідуальний характер, все одно вони є персоніфікованою формою загальних духовних чи матеріальних відносин.
Як було зазначено раніше, від усіх добрих і недобрих стосунків залежить те, який вигляд матиме наше суспільство. Справді, таких прикладів можна навести безліч. Коли дитина, наприклад, виховується у родині, де батько не поважає або просто не прислухається до думки своєї жінки, де усі основні рішення приймає тільки він, а мамі залишається лише підкорюватися, то, скоріш за все, у цього чада сформулюються певні погляди на стосунки в сім’ї, колективі, державі, а відтак і у суспільстві. У його уяві суспільство матиме вигляд виключно патріархальної організації і ніякої іншої. Спробуймо взяти більш глобальний приклад. Від нашої поваги чи неповаги один до одного на роботі, від бажання співпрацювати, знаходити компроміси в будь-яких, навіть складних ситуаціях, від порозуміння між собою, уваги один до одного, уміння пробачати і вірити залежить наш добробут, залежить рівень розвитку суспільства, його забезпеченість чи незабезпеченість, те, чи буде воно передовим або відсталим, вільним чи залежним, багатим чи бідним.
Отже, формування омріяного і бажаного суспільство — це виключно спільна робота, яка в основному ґрунтується на людських стосунках і взаємовідносинах. Тому не забувайте ніколи, що саме ми, наше ставлення і наша поведінка — це і є наше суспільство.
Кутузов-русский и полководец Руси. Наполеон-француз и Император