В любой басне обычно иносказательно рассказывается о каких-либо недостатках людей. В этой басне на примере вороны и лисицы высмеивается человек, который очень падок на льстивые слова.
Лисица сумела убедить глупую ворону в том, что она необычайно красива, у неё волшебный голос. Обманом она выманила у неё еду.
Главная мысль этой басни - не надо верить льстивым словам, надо реально оценивать свои возможности, иначе можно остаться ни с чем.
Лучшими качествами русского народа россияне считают доброту, честность и благородство, главными недостатками - пристрастие к алкоголю и лень. Таковы итоги социологического опроса, проведенного Всероссийским центром изучения общественного мнения (ВЦИОМ).
<span>Искренность, доброту и честность соотечественников отметили в ходе опроса 41% респондентов. </span>
<span>Каждый четвертый (26%) наиболее характерными для россиян назвал душевность, благородство, порядочность. </span>
<span>По данным опроса, существенно меньше среди опрошенных тех, кто назвал среди качеств, присущих русским людям, взаимовыручку и товарищество (13%), терпимость и безотказность (12%), трудолюбие (12%), гостеприимность (10%), мужество, упорство, стойкость и целеустремленность (9%). </span>
<span>Кроме того, назывались щедрость, оптимизм, патриотизм, талантливость</span>
Барыня решила выдать Татьяну замуж за... не помню точно, за Капитfна, кажется. Но Татьяна нравилась Герасиму, поэтому было решено, что Татьяна притворится пьяной, так как все знали, что Герасим пьяных терпеть не мог... Когда Герасим решил, что Татьяна пьяная, он выразил недоумение и неприязнь и перестал оказывать ей своё внимания... Как это его характеризует?... Думаю, как человека, который, несмотря ни на что, мог разочаровываться и имел определённые жизненные принципы
Образы Флягина из "Очарованного странника" Лескова и Матрены Солженицына очень похожи. Оба писателя на страницах своих произведений пытались показать героев-праведников, которые стараются жить по нравственных, религиозным законам. Может, не всегда это у них получалось, но они к этому стремились. Флягин был рожден по молитвам родителей, многое в жизни перенес, не озлобился, о себе так говорил:"Мне за народ помереть хочется". Герой совершал плохие поступки, но не со зла и не из личной выгоды. И Матрена жила бедно, не сетовала на свою тяжелую жизнь, всем безвозмездо помогала. О ней можно сказать словами Солженицына:"Не стоит село без праведника". Оба героя сумели сохранить способность откликаться на чужую беду.
Риси характеру Івана Брюховецького - це самолюбство і амбіційність, підлість, вміння схилити на свій бік впливових осіб, байдужість до людського життя, нехтування мораллю Запорожжя, слабкодухість. Уперше ім’я цієї людини в історії звучить як Іванець, що свідчить про його низьке походження і становище слуги при Хмельницькому. Вишколений старим Богданом, Брюховецький втерся в довір’я Юрасеві Хмельниченкові, який послав його на Запорожжя, щоб прихилити низовців і заволодіти булавою, яка була тоді у Виговського. Брюховецький прислужився Хмельниченкові, але із Запорізької Січі не повернувся, прожив серед низовців три роки, засвоюючи авторитет для самого себе. Він зумів прихилити козацьку голоту до себе тим, що виставляв себе ненависником панства й багатства. У цей час на Україні булава переходила з рук у руки, і Брюховецькому забажалося теж потримати її у своїх руках. Іванець зрозумів, що Запорізька Січ — свого роду автономія, і керуючи нею, можна керувати й усією Україною. Лицемірством і лестощами Брюховецький уже восени 1659 року одержує в низовників досі не існуючий на Запоріжжі титул кошового гетьмана, хоча кошового тут завжди називали тільки отаманом. Власні користолюбні інтереси Іванець прикривав, нібито щирими турботами про низовиків, сіяв ворожнечу між ними й реєстровим козацтвом, а з конкурентами на майбутніх виборах розправлявся доносами в Москву, в яких обмовляв своїх противників, звинувачував у зраді, а себе рекомендував як найбільш придатного для російської політики на Україні. Перед Ніжинською радою Брюховецький пообіцяв запорожцям, що дозволить безкарно грабувати майно Сомка, Золотаренка і їх прибічників. Ця обіцянка поширювалася й на чернь, яка допомогла йому стати гетьманом. Але як тільки Іванець досяг мети, він наказав низовцям чернь розігнати, а своїх політичних ворогів знищити фізично.
Цитатна характеристика Івана Браховецького
«Не знатиме під моєю булавою жодного козака або козацького старшини над собою паном: усі будемо рівні» (Добре він порівняв Україну!) «Брюховецького величали другим Хмельницьким, що іще раз стає за Вкраїну супротив її ворогів і дарує мирові волю».
«А як придивишся, то на виду в його наче ще й приязне: так би здається, сів із ним да погуторив де про що добре да мирне. Тільки очі були якісь чудні — так і бігають то сюди, то туди і, здається, так усе й чигають ізпідтишка чоловіка. Іде, трошки згорбившись, а голову схилив набік так, наче каже: «Я ні од кого нічого не бажаю, тілько мене не чіпайте». А як у його чого поспитаються, а він одвітує, то й плечі, наче той жид, підійме, і набік одступить, що ти б сказав — він усякому дає дорогу, а сам знітиться так, мов той цуцик, ускочивши в хату»
«Отакий-то був той Брюховецький, такий-то був той гадюка, що наварив нам гіркої на довгі роки!»
«…каже тоненьким, ницим голоском».