С самой глубокой древности мы, люди, приручали диких животных, с давних времён рядом с человеком жили кошки и собаки. Так было много столетий тому назад, когда человек воспринимал себя как часть природы. Сегодня условия нашей жизни сильно изменились, но, несмотря на все достижения науки и техники, животные по-прежнему нужны нам.
И дело даже не в том, что заменить великолепное обоняние собаки не сможет ни одно современное изобретение. Просто братья наши меньшие всё ещё остаются лучшими друзьями человека, его верными спутниками.
Домашние питомцы появляются в квартирах людей просто для того, чтобы внести в человеческое жильё немного радости. Чаще всего горожане заводят собак или кошек. Эти милые животные настолько сильно привязываются к своему хозяину, что их верность и любовь порой становятся примером для людей. Правда, подражать в этом братьям нашим меньшим мы не всегда спешим. И даже, наоборот, за верность и искреннюю любовь платим своим домашним питомцам жестоким предательством. Такие случаи не редкость.
Многие хозяева заводят котёнка или щенка по просьбе ребёнка или просто из скуки. Делают они это, не задумываясь, что содержать подросшего питомца будет довольно хлопотно. Столкнувшись с проблемами, хозяева решают просто-напросто избавиться от животного. Они вывозят собаку или кошку в лес за черту города или выбрасывают их прямо на городскую улицу. Голодные, тощие, больные и измученные бездомные животные – привычное дополнение уличного пейзажа в любом городе.
Те, кто хоть когда-нибудь смотрел в глаза бездомной собаке, хорошо знают, какие они добрые, умные и печальные. Псы будто понимают, что страдают безвинно, но покорно принимают свою судьбу, потому что так решил их хозяин. Тот самый, который приручил их маленькими щенками ради развлечения.
«Мы в ответе за тех, кого приручили», – говорил знаменитый Маленький Принц. В этой известной во всём мире фразе заключается вся суть человеческого гуманизма. Мы должны всегда помнить о тех живых существах, которых заставили поверить в нашу любовь, и никогда их не разочаровывать. Только такая высокая степень сознательности и ответственности является главным мерилом человечности.
Люди, не обижайте братьев наших меньших! Ведь они верят в нашу доброту…
Земля завжди була мірилом багатства та гідності селян. Якщо селянин мав свою землю, він вважався заможним і працьовитим, якщо ж не мав, був холопом, якого ніхто не поважав й усі знущалися.У повісті «Земля» О. Кобилянської зображена зла влада землі над людьми. В основу сюжету покладено факт із реального життя. Родина Федорчуків усе життя тяжко працювала на землі. Івоніка Федорчук колись не мав землі, але тяжко працюючи в наймитах, нарешті купив власну землю. Він її дуже любить, увесь час подумки розмовляє з нею. Івоніка та його дружина Марія всі сили витратили, працюючи на землі для того, щоб вона перейшла до синів, яких батьки прагнули бачити багатими і щасливими.Старший син Михайло був спокійний, працьовитий, любив землю. З нього мав вийти гарний господар. Але його забрали в рекрути, він залишив наречену Анну.Молодший син Сава був ледачий і байдужий до землі. Він покохав двоюрідну сестру Рахіру, ледачу й підступну. Допомагаючи батькам, Сава поступово зрозумів ціну землі. Рапіра підмовила його вбити брата, аби земля дісталася йому.Коли Михайло повернувся додому на місяць, батьки виказали йому особливу шану, і Сава розлютився. Він убив брата. І хоч суд його виправдав і він одружився з Рахірою, щастя він не мав. Батьківська земля йому не дісталася, тож він пішов у наймити.Коли Івоніка Федорчук дізнався, що Анна чекає дитину від Михайла, він розлютився, бо вважав це зазіханням на його землю. Анна збожеволіла, новонароджені близнюки померли. Але вона здолала все, одужала ,одружилася й народила сина.Тоді вже Івоніка зрозумів, що був рабом землі та зненавидів її. А до Анни поставився як до родички, відписав шматок землі її синові, щоб він ніколи не спокусився вбити когось за неї.При змалюванні села на початку повісті О.Кобилянська показує наближення біди. Увесь пейзаж пройнятий гнітючістю трагедії, назріванням драми. Земля в повісті виступає як жива істота. Вона щедра годувальниця, але й велика сила, що керує вчинками людей.<span>О.Кобилянська дуже правдиво змальовує селянство з його індивідуалізмом. У вуста Івоніки вона вкладає головну ідею твору: не людина володар землі, а навпаки. Саме через слабкість одних людей, їхню жадібність, ледарство, зводиться нанівець любов до землі та багаторічна праця інших. Саме через людські моральні вади трапляються вбивства через майно. Люди забувають, що найголовніше в житті – не багатство, а духовна чистота і працелюбність. </span>
Ответ:
Что бы мы знали какими были наши предки, их быт, культуру. Герой древности совершали подвиги, ради семьй, народа, детей. Они двигали прогресс в наше время, они открывали что то новое, они творили историю, и мы должны помнить "наших героев" благодаря которым мы сейчас живем, развиваемся совершаем подвиги, что бы о нас помнили, и делали как мы.