<span>За дивною іронією долі роман, Сервантес створював як пародію, пережив всі "серйозні" літературні твори цього автора. Жебрак, однорукий, змучений Сервантес писав "Дон Кіхота" у в'язниці. Від відчаю до надії, від надії до смирення рухається протягом роману. М'який гумор, сумний сміх, трагікомічні ситуації і несподівана мудра серйозність складають фон, "пейзаж", на якому відбуваються пригоди героя. Бідний дворянин Алонсо Кехано - старий романтик і ідеаліст. Все життя він прожив, не надто звертаючи увагу на реальність, тому що реальними для нього були літературні герої, благородні і безкорисливі лицарі, які борються з неслраведливостью, захищають честь своїх прекрасних дам. Нарешті, зостарившись, Алонсо Кехано немов спохвачується і вирішує сам пройти цей лицарський шлях. Нехай оточують його не прекраснодушні товариші, а грубі односельці з примітивним практицизмом і обмеженим здоровим глуздом. Нехай дебела Альдонса тільки в уяві Кехано - чиста і прекрасна дама. Нехай небезпеки надумані, замість драконів - вітряні млини, замість бойового коня - смирна безпородна шкапа, але справжніми були відвага, благородство, душевна краса і справжнє лицарство Алонсо Кехано, чудового Дон Кіхота. Поруч з Дон Кіхот на віслюкові трясеться його вірний супутник Санчо Панса, не прочитав в житті ні роману, але волею-неволею потрапивши в самий великий з них. Висока трагічна духовність і веселий, лукавий народний дух - сама дивна і вічна пара. Роман Сервантеса потряс читачів і став не тільки фактом історії літератури, але і фактором, що змінив її, створив багато сюжетів. Перекличка або спір з Сервантесом вже чотириста років ведуть письменники. Без нього не написав би свого Дон Кіхота - князя Мишкіна з "Ідіота"-Достоєвський. Герой роману Замятіна "Ми", у якого немає навіть імені, тільки номер, теж по-донкихотскы встає на боротьбу проти всіх. Двоїстість образу породжує подвійність сприйняття. Слово "донкіхотство" часто вживається в значенні "безглузда боротьба з вигаданими ворогами", "діяльність благородна, але приречена на невдачу", "геройський вчинок, заснований на хибних передумовах. Глибоко пронизані цією подвійністю багато книги братів Стругацьких, в яких розповідається про "ггро-грессорстве", благородної і безкорисливої допомоги слаборозвиненим цивілізацій. Геніальні книги невичерпні, вони знову і знову змушують людей замислюватися про головне: про себе, про людську долю і долю людства. Вони як дзеркало, в якому кожне нове сторіччя бачить себе.</span>
. «Это озеро не отыщешь на карте» 2. «Совсем скучное житьё началось у Васютки» 3. «Васютка проснулся поздно» 4. «Весело насвистывая, шёл он по тайге» 5. «В лесу сделалось совсем тихо» 6. «Занятый хлопотами, Васютка не так остро чувствовал одиночество. 7. «Впереди берег» 8. «В полдень Васютка поднял с реки табун гусей, ударил по ним картечью и выбил двух». 9. «Пароход всё приближался и приближался». 10. «Васютка дома!»1. «Это озеро не отыщешь на карте» 2. «Совсем скучное житьё началось у Васютки» 3. «Васютка проснулся поздно» 4. «Весело насвистывая, шёл он по тайге» 5. «В лесу сделалось совсем тихо» 6. «Занятый хлопотами, Васютка не так остро чувствовал одиночество. 7. «Впереди берег» 8. «В полдень Васютка поднял с реки табун гусей, ударил по ним картечью и выбил двух». 9. «Пароход всё приближался и приближался». <span>10. «Васютка дома!» всё!!!!!!!!!!!</span>
Когда вы спрашиваете у людей, какое время года самое яркое и сказочное, почти все отвечают - осень. И это не зависит от того, нравится она ему, или нет...
Еще очень тепло, но уже грустно от ощущения, что лето уходит. Ветер осенью посвежевший, он разносит запахи осени по городам и поселкам. Уже бывают заморозки, и тогда пахнет свежим морозным воздухом. Деревья медленно сбрасывают листву. Они стоят, задумавшись, словно грустят о том, что пришла осень. А где-то высоко в небе звонко поют птицы. Одни собираются в стаи и летят на юг. Другие же готовятся к зиме: молодые выводки необычайно активны - порхают, дерутся. Они еще не знают, что такое зима и не ждут от нее козней. Серое небо все чаще затягивают тучи, и накрапывает мелкий надоедливый дождь. Все это - осень.
Всем кажется, что дедушка в повести Максима Горького 'Детство' строгий и чёрствый человек. Это видно по его отношению к окружающим: он бьёт бабушку и Алёшу, обзывает. И никого не любит. Всем кажется, что дедушка является отрицательным персонажем. Но на самом деле это не так. Давайте разбираться. Во-первых, на пожаре дедушка показал себя не как смелый и отважный мужчина, защищающий свою семью, а как подлый трус. Он просто стоял и выл. Всем заведовала бабушка. Во-вторых, когда в гости приехала мать Алёши Варвара, то дедушка опять-таки начал на неё кричать. Но Варвара дала отпор. Тогда дедушке взгрустнулось, и ему показалось, что его опозорили. В-третьих, он любит бабушку. Это показано после пожара. Тогда дедушка искренне поинтересовался, не обожглась ли бабушка, когда полезла в огонь за купоросным маслом. И в обычное время они вполне дружелюбно общаются. Так что дедушка - не злой и не страшный, а просто хотел показать, что главный здесь он, а не дядья или бабушка.