Протиборство добра й зла триває споконвіку. Воно триватиме, мабуть, вічно. Це дві протилежні сили, які щільно взаємодіють між собою. Кожна прагне переважати над іншою, ширитися та заволодівати більшою кількістю прибічників. Не є важливим, як ми називаємо їх: добро та зло, Бог та Диявол, істина й облуда тощо. Важливо знайти собі місце у межах цієї вічної суперечки.
Для себе треба вирішити, що розуміти під кожним із цих понять. Адже ми не усвідомимо й не відчуємо на собі дію цих двох сил, якщо не побачимо їх наочно. Мені у цій нелегкій справі вибору орієнтирів допомогла у свій час мудрість нашого народу, яку він зберіг для нас в усній народній творчості. Збірочка українських народних казок, які мені колись подарувала мама, справила на мене незабутнє враження. Про мудрість та повчальність бабусиних приказок годі й казати.
Народні казки ховають у простих формах споконвічні істини. Розгледівши їх, ти формуєш у собі стійкі принципи та моральні якості. Казка про паляницю навчила мене відрізняти щедрість від жадності. Мудра дівчина з однойменної казки показала, як кмітливість та чесність може переважити хитрість. Казка про правду і кривду наочно показує руйнівну силу зла. В той час, як протилежна йому сила – добро – сприяє розбудові, життю, радості.
Одне прислів’я каже не гнатися за двома зайцями, бо жодного не впіймаєш. Тобто вчить нас скромності – гідній доброї людини якості. Інше дає настанову відрізняти зерно від полови, тобто бачити фальш, обман.
Тож давайте усвідомимо, що є добром, а що злом спершу для самих себе. Тоді ми чинитимемо по правді й справедливості. Стаючи на сторону добра, ми допомагаємо йому перемогти у цій одвічній боротьбі.
В данном случае змея имела ввиду то, дальше придётся идти одному, так как змея не может покинуть своё место, и не может у нести дальше.
Рядом с главным героем помещается второстепенный, который оттеняет некоторые черты характера главного. Чацкий в сравнении с Репетиловым выглядит серьёзным человеком, его убеждения — глубокими и продуманными. А Репетилов не имеет собственных убеждений и легко повторяет чужие мысли.
Это план если чё
1. Полицейский надзиратель Очумелов начинает разбирательство.
2. Ювелир Хрюкин рассказывает свою версию произошедшего. Очумелов согласен с его точкой зрения.
3. Голос из толпы сообщает, что собака принадлежит генералу Жигалову. Очумелов меняет свое мнение на противоположное.
4. Очумелов обвиняет то Хрюкина, то собаку.
5. Генеральский повар развеивает сомнения, говоря, что хозяин собаки - брат генерала. Очумелов удаляется, грозя Хрюкину.