Людина – неймовірно складна істота і станом на сьогодні жодна з існуючих наук ще не досягла максимального розуміння тих процесів, які відбуваються в людській свідомості. Одним з найскладніших питань є співвідношення раціональних та емоційних якостей в людині. За чим людина повинна йти – за серцем або за розумом ? Що важливіше – переконання або емоції?
Однією з найсильніших емоцій людини є любов. Кожна людина може любити і робити щось, що буде проявляти і показувати це світле почуття. Любов дуже сильно міняє людину – вона стає більш життєрадісною, займається справами набагато активніше, бачить у всьому хороше, її мозок наповнюється думками про кохану людину і тому все життя в цілому стає набагато позитивнішим. Але змінюється по факту не тільки це. Справа в тому, що закохана людина досить часто може робити і ще деякі дії через свій закоханий стану. Від людини можуть знадобитися найрізноманітніші рішення, щоб любов можна було підтримати. Наприклад, іноді улюблена серцю людина живе в іншому місті і потрібно зважитися на переїзд, щоб бути з нею. Таке серйозне рішення вимагає підготовки і може мати серйозні наслідки. Щоб переїхати до коханої людини в інше місто може знадобитися залишити стабільну роботу, будинок своїх батьків чи університет. Саме в такому випадку і вирішується питання – чи брати до уваги свій розум або своє серце? У деяких випадках раціональна частина все-таки переважує, але потрібно розуміти, що людина може бути розумна лише в любові. Напевно, якщо не прийняти рішення на користь любові, людина потім пошкодує про своє рішення, буде незадоволена або навіть пригнічена. Саме в такі моменти можна переконатися в тому, що лише в любові людина розумна. Закоханий людина завжди йде за своїм серцем і через те є права. Любов ніколи не підведе людину. Людина, яка по-справжньому когось любить, ніколи не пошкодує, якщо піде на поводу у свого серця, а не у свого розуму. Варто цінувати свої почуття і свою любов, адже можливістю любити і відчувати всі ці прекрасні почуття може сьогодні далеко не кожна окремо взята людина.
Безумовно, кожна людина повинна довіряти собі і йти туди, куди кличе її серце. Без любові жодна людина не може повноцінно зрозуміти навколишній світ, вона багато чого не помічає і не розуміє. Тільки в стані любові перед людиною відкриваються нові горизонти, які дозволяють їй подивитися на життя по-новому і приймати правильні рішення.
Закуте,рогожи,скука,струился
Ответ:
Мой любимый герой Илья Муромец.
Илье Муромцу посвящено наибольшее количество героических былин. Ученые выяснили, что Илья - фигура реальная. Он действительно жил в Черниговском княжестве во времена Киевской Руси. Его могила находится в Киево-Печерской лавре в Киеве.
Учитывая этот факт, можно допустить мысли, что реальный Илья Муромец отличился тем, что верно служил государству и князю киевскому, был сильным и мощным - значит, вполне подходил как идеал воина-защитника.
Народ наделил Илью Муромца типичными чертами былинного богатыря.
Он покидает родной Муром с целью "князю Владимиру служить верой христианской и защищать правду!". Но сначала отцу-матери кланяется и просит у них благословение.
Илья Муромец относится к своему коню, как к товарищу. Он с ним разговаривает, отдает ему приказы. Цель богатыря - "оборонять Русь святую, веру христианскую православную".
Илья Муромец, как типичный былинный богатырь, всегда помогает тем, кто в этом нуждается. Он освобождает от врагов город Чернигов. Когда же черниговцы зовут его к себе воеводой, Илья отказывается, ведь его служения Руси - бескорыстное.
У Ильи нет семьи, любимой девушки: вся его сила, все его время направлены на защиту Родины. Бескорыстное служение святой Руси, князю киевскому и христианской вере - вот цель и смысл жизни былинного богатыря Ильи Муромца.
Объяснение:
Большинство пейзажей повести направлены на то, чтобы передать душевное состояние и переживание главной героини. Именно она, Лиза, является воплощением всего естественного и прекрасного, эта героиня максимально близка к природе.
<em />
Почему каждый из нас должен проявлять доброту и сострадание к другим людям? Мне кажется, прежде всего, потому, что мы люди. Уметь принять чужую боль и горечь, беду и невзгоду, гуманно отнестись к несчастному, помочь пережить злосчастную напасть присутствием, делом, да хотя бы добрым словом или утешительным взглядом – это превращает нас из эгоистичного существа в Человека.
Современный мир полон безразличия, равнодушия и безучастия к судьбе другого. Может именно поэтому, многие из нас так несчастны, так одиноки и безрадостны?
Наши жизни без сочувствия, сострадания, доброты и духовной взаимопомощи, лишены смысла, они превращаются в обыкновенное, жалкое существование, лишенное самых драгоценных людских даров – любви и дружбы.
Сопереживание и благожелательность открывает души, согревает сердца, позволяет осмыслить жизнь, показать человеку, как он вам дорог и близок.
Улыбка, объятие, совет или слова утешения, помогут человеку пережить сложную ситуацию в его жизни.
Делая добро, проявляя чуткость к своему ближнему, мы воспитываем в себе духовность, бескорыстно помогая, мы создаем новый счастливый мир. Эстафета добрых поступков, огибая земной шар, возвращается с торицей к тебе, делая веселее и жизнерадостнее всё человечество.
Но сердобольность и милосердие не должно подразумевать пустые слова, брошенные приличия ради, разящиеся с чувствами человека. Это не поверхностные эмоции, которые проходя сию же секунду, забываются, оставляют память. Умением принять чужое переживание и волнение измеряется мягкосердечность и добродушие человека. Такой человек приносит радость, утешение, эмоциональный подъем, благодаря таким людям, в каждом из нас просыпается настрой, с помощью которого мы и горы свернуть можем. Главное, не забывать о таких людям, взаимовыручке и стараться стать лучше, добросердечнее.