Мій улюблений літературний герой — Олесь з оповідання Григора Тютюнника «Дивак». Цей персонаж подобається мені своєю справжністю. Що я маю на увазі? Олесь не падав з неба, як Хлопчик-зірка чи інші вигадані герої фантастичних творів. Він є звичайним хлопчиком, який живе в українському селі й навчається в сільській школі. Щоправда, в реальному житті дуже мало таких людей, як Олесь. Він дуже любить і цінить красу природи. А його рідний дід Прокіп — протилежність своєму онукові. Людей, схожих на діда Прокопа, дуже багато, таких не треба навіть шукати. Оскільки дітей та дорослих, що цінують природу, як Олесь, практично немає, усі в селі його вважають диваком, у тому числі і дід Прокіп. Сам хлопчик не розуміє, чому на нього так кажуть, адже він ще малий.
Коли я читаю про Олеся, то уявляю на його місці себе. Мене теж захоплює краса природи, тому я намагаюся дбайливо до неї ставитися. Мене обурює, коли після пікніка відпочивальники залишають непогашеним багаття або не забирають з собою сміття. Я не уявляю собі, як можна рубати дерева, не кажучи вже про те, щоб стріляти в звірів чи птахів. Це жорстоко, адже їм так само боляче, як і людям.
Чому для сучасної людини любов до природи перестала бути нормою і викликає подив?! Коли дитина цілиться з рогатки в горобця, це нікого не шокує. А хлопчик, який бродить серед вкритих снігом дерев, спостерігає за дятлом, виводить пальчиком на снігу малюнки і захоплюється чарівністю зимового лісу, здається всім дивним…
Які ще риси характеру сподобалися мені в Олесеві? Напевно, впертість, уміння відстоювати свою точку зору. Це помітно, коли він сперечався з вчителькою на уроці малювання. Розповідь про цей випадок вказує на талант хлопчика в живопису і свідчить про те, що він здатний не тільки милуватися природою, а й зображувати її на папері.
Мене вразив епізод твору, де місцевий розбишака Федько Тойкало пригостив Олеся пирогом з м’ясом, а той хотів йому віддячити. Олесь навіть забув, що Федько його образив та боляче вдарив під око. Така поведінка дозволяє зробити висновок, що Олесь незлопам’ятний і вдячний. Він міг би стати щирим, вірним другом, але поки що не знайшов серед однолітків споріднену душу.
Бути таким, як Олесь, досить важко, адже він відрізняється від інших дітей і для всіх є ізгоєм. Проте, я дуже хочу бути на нього схожим. Більш за все мені подобаються в ньому такі риси характеру, як доброта, людяність, співчутливість та небайдужість. Це найголовніше, що має бути в кожній людині.
Отже, незважаючи на те, що всі на Олеся кажуть «дивак», його образ припав мені до душі, тому це мій улюблений літературний герой
Стихотворение посвящено теме любви. Описание природы служит автору способом выражения чувств лирического героя, размышлений на тему любви. Два первых стиха (строки) дают пейзажную картину:
На холмах Грузии лежит ночная мгла;
Шумит Арагва предо мною
Аргументы:
1)жизнь одна, когда ты умрешь, возродиться будет невозможно. Поэтому нужно не терять время, а начинать все дела, которые ты хочешь сделать, прямо сейчас!
2)Время - очень драгоценное дело. Нужно его дорожить и как можно использовать его с умом. Если целыми днями сидеть за компьютерами, то можно испортить глаза, и вся жизнь пройдет напросту. Моргнуть не успеешь, а ты уже дедушка...
3)Извини, третий аргумент высказать не смогу. Все мысли мои ушли в 1 и 2) ПРости
P.S. удачи тебе!
Жилин небогат, привык все делать сам. По-человечески Жилин вызывает симпатии и у хозяина своей храбростью и чувством человеческого достоинства, и у простых татар своим мастерством, трудолюбием, готовностью сделать хорошее людям, и у Дины, увидевшей в нем доброго и честного человека. Но Жилин - пленник, за которого хозяин хочет получить выкуп, а если это не удастся, то убить его. Человеческие отношения вступают в конфликт с враждой и корыстью. Нам понятно нежелание Жилина тревожить старую мать и требовать от нее непосильного, он надеется на свои силы и активно ищет выхода.
<span>Жилин занят поисками дороги и этой цели подчинено все его поведение: он примечает все окружающее, радуется воле, тревожится за успех побега, старается не замечать боли и усталости. Его активность не только в том, что он действует, но и в отношении к миру, в живых чувствах. По-человечески Жилин вызывает симпатии и у хозяина своей храбростью и чувством человеческого достоинства, и у простых татар своим мастерством, трудолюбием, готовностью сделать хорошее людям, и у Дины, увидевшей в нем доброго и честного человека. Но Жилин - пленник, за которого хозяин хочет получить выкуп, а если это не удастся, то убить его. Человеческие отношения вступают в конфликт с враждой и корыстью. Вот и следует подумать, как показано в рассказе, что мешает людям жить в мире и дружбе.</span>