На рисунке семя пшеницы- зародыш
На рисунке яйцо курицы - желток.
Вывод: Эндосперм — ткань, содержащаяся внутри семени, обычно окружающая зародыш и снабжающая его питательными веществами в ходе развития.
Питание зародыша обеспечивает желток.Желток,это место,где зарождается зародыш,он питается питательными запасенными для него вещ-вами,находящимися в желтке и белке.
Сердце змей трехкамерное, с полной перегородкой между предсердиями и неполной — между желудочками.
Ответ:
Можливість визначення віку по лусці і кісток відкрив Левенгук в 1684 році. Норвезький учений Е. Леа встановив, що довжина луски оселедців змінюється з віком прямо пропорційно довжині тіла. У різних видів риб різні терміни життя. Вік і розміри риб специфічні для кожного виду. Наприклад, тривалість життя білуги - понад 100 років; її розміри можуть досягати: довжина - понад 5 м, маса - більше I т; інші риби живуть більше 25-30 років або мають нетривалу життя. При визначенні віку по лусці обов'язково враховують вид риб, проводять її зважування, вимірюють довжину тіла до кінця хвостової виїмки, довжину тіла без хвостового плавця, довжину тулуба чи тушки. Луска беруть з середини тулуба (близько бічній лінії), потім промивають у розведеному нашатирному спирті або простій воді, далі переглядають під лупою або мікроскопом. На лусці помітні паралельні ряди склерітов (тонкі рисочки, що мають вигляд кілець. Широкі світлі склеріти виростають влітку, вузькі темні --восени і зимою). Рахунок років ведуть від центру луски. Весняні проби: повний рік позначають цифрою 1, 2, 3, 4 і т. д.; неповний рік (вилов осінь) у деяких риб, не мають луски, або з ледь різними річними кільцями (окуневі, минь і ін) вік визначають по плоских кістках (наприклад, кісток зябрової кришки, щелепним, плечового пояса, черепа) .- Кістки зябрових кришок опускають у киплячу воду на 3-5 хв або промивають у розведеному спирті, бензині, потім їх протирають щіточкою і висушують, далі визначають вік з допомогою річних оцінок, наявних на кістках, лусці.
Среди высших растений моховидные образуют наиболее обособленную группу. Древность моховидных вполне убедительно подтверждается ископаемыми находками. Моховидные представляют собой слепую ветвь развития растений. С давних пор они прочно заняли свое особое место в экономике природы и сохранили его в сложных условиях формирования континентов, изменений климата и растительного покрова. Они выдержали эти испытания в течение геологического времени, не оскудев в морфологическом разнообразии и таксономическом богатстве и достигнув весьма широкого распространения.
Массовое участие моховидных в растительном покрове Земли оказывает существенное воздействие на среду обитания других растений и животных. Общеизвестно ландшафтное значение моховидных в тундровой зоне, особенно в моховых тундрах. Но изобилие этих растений свойственно и областям тропическим.
Моховидные в подавляющем большинстве многолетние и только сравнительно редко однолетние растения. Но независимо от продолжительности жизни все они низкорослы. Размеры моховидных, если не учитывать нижней отмирающей части тела гаметофита, колеблются от миллиметра до нескольких сантиметров у большинства видов. Значительно реже встречаются более крупные моховидные.
Моховидные иногда рассматривают в целом как растения, связанные в своей жизни с достаточным, часто избыточным увлажнением. Значение этой зависимости, однако, не следует преувеличивать. Прежде всего все развитие гаметофита совершается у них в воздушной среде. Моховидные обнаруживают значительную устойчивость к длительному пересыханию.
Наверное потому что в бимнте содержиться крахмал и содержиться в слюне фиромон