Вперше я познайомився з творчістю Ліни Костенко в одинадцятому класі. Прочитав її вірші: "Моя любове! Я перед тобою", "Пастораль XX сторіччя", "Життя іде і все без коректур" та інші. Ця поезія залишила помітний слід у моїй душі. Мене захопила не тільки її творчість, а й вона сама як особистість, бо прийшла вона в цей світ і живе в ньому, щоб творити добро, щоб нести любов, щоб залишити нам у спадок багатющий скарб — поезію.Та найбільшим скарбом у її творчій спадщині є історичний роман у віршах "Маруся Чурай". Скільки про цю героїню написано легенд, п'єс, поем, але найкраще її образ постав саме із цього роману. Мені здається, що цей твір — найліпший із доробку Ліни Костенко.Твір захоплює з перших рядків, і ти стаєш співучасником подій, описаних у романі. Ти думками переносишся в Полтаву, де відбувається суд над талановитою дівчиною. І одразу ж замислюєшся, а чи може скоїти Маруся Чураївна такий злочин, як отруїти Гриця?Ця дівчина... Обличчя, як з ікон.І ви її збираєтесь карати?!І десь внутрішній голос мені відповідає: "Ні!"Це дівчина не просто так, Маруся,Це — голос наш. Це — пісня. Це — душа.І я не помиляюсь, бо з розділу "Сповідь" я дізнався про історію кохання і зради. Виходить, що людина, яка зрадить чи то кохану, чи то батьківщину, не може спокійно жити. її чекають муки або смерть. Гриць гине трагічно, Марусю було врятовано від страти, бо вона не винна!А що, як інший вибрати закон —не з боку вбивства, а із боку зради?Зрадити в житті державу — злочин,а людину — можна?!Для неї перестає існувати повноцінне життя, але вона його прожила недаремно.Виходить полк. Іван під корогвами.І я край шляху осторонь стою.Моя душа здригнулася словами.Співають пісню, Боже мій, мою!У цю мить дівчина розуміє, що здійснилось її прагнення прислужитися рідному краєві і своєму народові. Отже, людина, яка творила добро, віддано служила своїй Вітчизні, не може бути забутою. її пам'ятають, вона вічна. її пісні служать людям.На мою думку, роман Ліни Костенко "Маруся Чурай" не може не подобатися, адже він вводить нас у духовний світ наших предків, розкриває забуті сторінки історії, пробуджує почуття власної гідності, причетності до великої історії великого народу.
Комическая опера " Кофейница"( либретто), в 1784 году.
А в 1785 появилась трагедия " Клеопатра", но она до наших дней не дошла
Пришвин
Этажи леса
У каждой птицы в лесу есть своё место: кто-то возле земли строит свой дом, а кто-то на самых высоких вершинах. Так и получается, что в лесу есть свои этажи. Эти этажи леса заселены разными птицами. Однажды люди повалили старое дерево, на котором было гнездо синичек. Бедные птенчики не пострадали, но как же сильно испугались их родители, ведь им ну никак нельзя было опускаться на землю, не на свой этаж. Тогда добрые люди прикрепили гнездо на другое дерево на нужной высоте и таким простым делом вернули счастье семье синиц.
Сказ "Левша" Н.Лесков
План по главам:
1)"Император Александр <span>захотел по Европе проездиться".
2)"</span>Англичане-мы маху дали!" -их очень сконфузили.
3)"<span>Это,-не соринка, а нимфозория."
4)"</span><span> Диковину-в наследство новому государю".
5)Т</span>уляки в хитрости не уступили-"Мы ещё и сами не знаем,что учиним".
6)"Оружейники <span>скрылись из города."
7)На поклон к </span><span>мценскому Николе.
8)"</span><span>Платов ехал очень спешно и с церемонией".
9)"</span><span>Бегите и скажите, что сейчас несём."
10)"У</span><span>мчали левшу без тугамента".
11)"</span><span> Мои меня не могут обманывать".
12)"В</span><span>озьмите, в самый сильный мелкоскоп смотрите".
13)"Ш</span><span>ельмы, аглицкую блоху на подковы подковали!"
14)"П</span>ошли с левшой заграничные виды".<span>
15)"</span>Грандеву левши в Лондоне".<span>
16)"В </span>настоящем Твердиземном море".<span>
17)"М</span>орской водоглаз и пари выдержать".<span>
18)"Б</span>ез тугамента-в простонародную Обухвинскую больницу!"<span>
19)Последние слова левши-"</span> у англичан ружья кирпичом не чистят!"<span>
20)"</span>Таких мастеров, как баснословный левша, теперь уже нет в Туле".