Сказка два брата учит не сидеть на одном месте а то и в жизни ничего не повидаешь .
Школьные Знания.com
Задай вопрос из школьного предмета
kamila1202214
5 - 9 классыЛитература 5+3 б
Образ Шимека та Бузі
Реклама
Попроси больше объяснений Следить Отметить нарушение Dasha06021 15.02.2017
Ответы и объяснения
MasterOduvan
MasterOduvan Хорошист
Образи Шимека та Бузі зазначені в романі Шолом-Алейхема «Пісня пісень», відомому творі єврейської літератури.
Шимек – головний герой юнацького роману, хлопець з дуже яскравими мріями. Хлопчик навчався в хедері, спеціальній євреській релігійній школі. Йому подобалося ходити з батьком у Синагогу. Їхні відносини з дівчинкою Бузею носять спочатку дитячий характер сумісного спілкування. Хлопець взрослішає і поринає у світ мрій, де він бачить себе немов героєм, який рятує прекрасну царівну. Але він не переносить, коли над нім посміхаються. Саме через прочитану ним біблійну «Пісню пісень» він бачить світ, в ньому розкриваються почуття до Бузі, як чогось священного. Він тягнеться до прекрасного, до своєї Суламіфь (Бузі). Але він покидає містечко через батька та його завіти, потім жалкує, що «піздно згадав, що є Бузя на світі, Бузя, яка має серце, душу...”». Шимек прогадав, його щастя вислизнуло від нього.
Бузя – спочатку маленька дівчинка. Бузя – це її скорочене ім’я від Естер-Ліба, Лібузя. Її мати покинула її, коли вмер батько. Бузя живе в родині Шимека, стає його названою сестрою. Дівчинка сумує за матір’ю, її обличчя кожного разу змінюється. Шимек помічає її великі блакитні очі, чудову усмішку. Вона стає привабливою молодою дівчиною. Вона дуже сором’язлива, тендітна. Вона, як сонечко, як зіронька, яка освітлює життя Шимека. Бузя закохується в Шимека. Але Шимек покидає хату, а вона стає нареченою. І після зустрічі з Шимеком її світ перегортається: «так плаче людина над своїм життям, що нібито вислизнуло з-під ніг». Образ Бузі викликає почуття суму та жалощі.
Стан - это административно - территориальная единица;
глашатай - это вестник , объявляющий народу известия;
дружина - это княжеское войско;
муж - женатый мужчина;
тужить - горевать;
разорять - уничтожать
Приключенческий рассказ про охотника Яна, которым овладела мысль подстрелить оленя-великана, по прозвищу Олень Песчаных холмов. Несколько лет Ян узнавал повадки оленей, искал их ночлежки, читал следы на снегу, но его поиски не могли увенчаться успехом. Один раз Ян, охотясь на оленей чуть было не застрелил индейца, тоже охотившегося на этой территории. Его звали Часка. Они подружились, но вскоре разбрелись и больше никогда не виделись. В другой раз Ян подстрелил самку оленя Песчаных холмов и это убийство наложило глубокий отпечаток в его душе, когда он увидел то, что натворил. Влажные глаза раненой самки, истекающей кровью на белоснежном снегу, словно говорили: "В чём я провинилась перед вами?" Всю ночь Ян провел в сомнениях. Но на следующее утро он возобновил охоту на Оленя песчаных карьеров и на этот раз его погоня увенчалась успехом. Когда он загнал оленя на местность, со всех сторон окруженную болотами, Ян уже предвкушал победу над этим благородным животным. Внезапно олень вырос прямо перед ним и застыл, глядя прямо в глаза Яну. Ян мог убить его, но под взглядом оленьих глаз не смог этого сделать. Олень ничего не мог ему сказать, он лишь стоял и смотрел Яну в глаза, и в его взгляде Ян прочитал очень многое. Люди, олени и все живое - это дети одной матери-природы. И охота - это убийство беззащитных животных. Ян понял это и не стал убивать Оленя-Великана. Он пощадил его и отпустил...