Традиційна поведінка тварин вивчалася психологами, які використовували для цього лабораторних тварин, наприклад пацюків, в умовах, що дозволяли повністю контролювати одержувану піддослідними тваринами інформацію й можливості їх научування. Психологічний підхід недооцінював уроджені, що не залежать від досвіду реакції. Крім того, звичайно не враховувалися й ті типи поведінки, які служать адаптацією виду до типового для нього природному середовища й не завжди проявляються в лабораторній обстановці. Ці два недоліки були переборені з після дарвінівську епоху, коли почали вивчати поведінку тварин з еволюційної точки зору.
Головна зміна полягала в тім, що поведінка тварин стала розглядатися як одна з ознак, що формується в процесі природного добору поряд з анатомічними й іншими спадкоємними особливостями конкретного виду.
Однак хаотичний витяг термінів для пояснення поведінкових феноменів погано впливав й впливає на розуміння даного питання, тому що різні наукові школи, що вивчають поведінку, під однією і тією ж назвою можуть розуміти різні речі, а ті самі явища йменувати по-різному. Нарешті, сучасна наука частину термінів, що зустрічаються в літературі, може не використовувати, оскільки із часом стало зрозумілим, що вони неінформативні. І саме головне - існуючі дослідницькі школи обробляють, образно говорячи, наукове поле в різних його частинах й у різних напрямках, тому одні вчені більше уваги приділяють одним групам явищ, інші - іншим, вивчати їх під різними кутами зору. Тому актуальність моєї роботи полягає в спробі описати класифікацію форм поведінки тварин та основних форм поведінки тварин.
<span>Бджоли
(Anthophila, або Apiformes) —
секція в надродині Apoidea літаючих комах
ряду перетинчастокрилих (частина цієї
надродини відноситься до суспільних
комах), споріднена з осами і мурашками.
Існує близько 20 тисяч видів бджіл. Їх
можна виявити на всіх континентах, окрім
Антарктиди. Бджоли пристосувалися
харчуватися нектаром і пилком,
використовуючи нектар як джерело
енергії, а пилок для отримання білків
та інших живильних речовин.</span>
Бджоли
мають довгий хоботок, яким вони
користуються для висмоктування нектару
рослин. У них також є вусики (або сяжки),
кожен з яких складається з 13 сегментів
у самців і 12 сегментів у самок. Усі бджоли
мають дві пари крил, задня пара за
розміром менша від передньої; тільки у
декількох видів у однієї касти крила
дуже короткі, що робить політ бджоли
важкою або неможливою справою. На
задньому кінці тіла більшість бджіл
має жало. Багато видів бджіл маловивчені.
Розмір бджіл коливається від 2,1 мм у
карликової бджоли (Trigona minima) до 39 мм у
виду Megachile pluto, що мешкає в Індонезії.
<span>Засобом
спілкування суспільних бджіл є, так
звані, «танці». Повертаючись після
розвідки у вулик, бджола виконує певні
умовні рухи — «танцює». За цими рухами
інші бджоли дізнаються про те, в якому
напрямку і на якій приблизно відстані
від вулика знаходиться медоносне місце.
Ця мова «танців» відзначається високою
досконалістю та умовністю.</span>
Создаются всеразличные заповедники,высадка лесов,осушивание болот...
Ядро - хранение генетической информации
Мембрана - защита, транспорт веществ
Цитоплазма - в ней расположены органоиды
Митохондрии - синтез АТФ, клеточное дыхание
Критерии сравнения Прокариоты Эукариоты
Ядро - +
Клеточная мембрана + +
Рибосомы + +
Эндоплазматическая сеть - +
Комплекс Гольджи - +
Двухмембранные - +
органоиды (митохондрии,
пластиды)
Необходимость кислорода +или- +
для дыхания
Размножение Чаще Чаще размножаются половым размножается бесполым путём
путём, а именно деление клетки надвое
Размер Малые размеры Большие
(не больше 10мкм)