(Видимо, он сделал Юру одним из своих учеников, помог на трудном пути к славе. Юра стал известен всей России как один из талантливейших композиторов.)
Образ Дон Кіхота став вічним теж завдяки своїй універсальності: завжди і всюди є благородні ідеалісти, захисники добра і справедливості, які відстоюють свої ідеали,але не в змозі реально оцінити дійсність. Виникло навіть поняття «донкіхотство». Воно поєднує гуманістичне прагнення до ідеалу, ентузіазм, бескорисливість, з одного боку, та наївність, дивацтво, прихильність до мрій та ілюзій — з іншого. Внутрішня шляхетність Дон Кіхота поєднується з комізмом її зовнішніх проявів (він здатен покохати просту селянську дівчину, але бачить в ній тільки шляхетну Прекрасну даму).
Другий важливий вічний образ роману — дотепний і земний Санчо Панса. Він повна протилежність Дон Кіхоту, але герої нерозривно пов’язані, вони схожі один на одного в своїх надіях і розчаруваннях. Сервантес показує своїми героями, що дійсність без ідеалів неможлива, але вони повинні ґрунтуватися на реальності
1.
Можно ли спорить с судьбой? И нужно ли?
Возьмем стихотворение Лермонтова "Белый парус". Автор подразумевает себя в описании скитаний паруса. В жизни Михаила - богатства, золотая жизнь, но он несчастлив и понимает, что спорить с самой судьбой нет смысла, да и не получится - парусник потонет в буре, как и человек сломает свою жизнь. Но в его сердце - тревога, печаль и ни грамма спокойствия и он "мятежный, просит бури, как будто в буре есть покой!". Душа будто сопротивляется, не хочет этой золотой жизни и он противостоит судьбе, но судьбе перечить не стоит, это лишь усугубляет все.
Возьмем стих "Тучи" Михаила Юрьевича. Под скитаниями туч он показывает себя , то что, как ветер гонит тучи, и они не сопротивляются, так не стоит сопротивляться судьбе
Идут солдаты за их спинами полыхает огонь.
Их одежда порвана и вся в крови.