Ответ:
Объяснение:
Я вважаю, що роль України в житті й творчості митців дуже велика, бо, можливо дещо для своїх романів вони взяли й собі. Наприклад, традиції або культуру. Таким чином, в них вийшов роман про історію України.
Життя митця теж могло кардинально змінитися- він, може, хотів переїхати та жити в Україні.
Вячеслав Кондратьев "Сашка" Главный герой, имея ранение, не смог пройти мимо раненого солдата...
Леся Українка(1871-1913)
Справжнє ім’я – Лариса Петрівна Косач
(1871-1913)
Народилася 25 лютого 1871 в місті Новограді-Волинському.
Вчилася у приватних учителів. У 6 років почала вчитися вишивати.
6 січня 1880р. дуже застудилася, початок тяжкої хвороби.
Влітку 1883 року діагностували туберкульоз кісток, у жовтні цього ж року видалили кістки, уражені туберкульозом.
У грудні Леся повертається з Києва до Колодяжного, стан здоров’я поліпшується, з допомогою матері Леся вивчає французьку і німецьку мови.
Починаючи з 1884 року Леся активно пише вірші («Конвалія», «Сафо», «Літо краснеє минуло» і ін.) і публікує їх у часописі «Зоря». Саме цього року з’явився псевдонім «Леся Українка».
Про рівень її освіти може свідчити факт, що у 19-літньому віці написала для своїх сестер підручник «Стародавня історія східних народів».
Побувавши 1891 в Галичині, а пізніше й на Буковині, Українка познайомилася з багатьма визначними діячами Західної України.
Історію кохання Лесі Українки часто розпочинають із Сергія Мержинського.
Вимушені потребою лікування подорожі до Німеччини, Італії, Єгипту, кількаразові перебування на Кавказі, Одещині, в Криму збагатили її враження та сприяли розширенню кругозору письменниці.
На початку березня 1907 року Леся Українка переїжджає з Колодяжного до Києва.
7 серпня 1907 р. Леся Українка та Климент Квітка офіційно оформили шлюб у церкві.
Останні роки життя Л. Косач-Квітки пройшли в подорожах на лікування до Єгипту й на Кавказ.
Померла 19 липня 1913 року в Сурамі у віці 42 років.
Десятилетний мальчик Петька отдан в учение к парикмахеру Осипу Абрамовичу. В дешёвой парикмахерской он подносит воду, на него постоянно кричат и ругаются хозяин и подмастерья. Его приятелю Николке 13 лет, Николка знает много скверных слов и часто рассказывает Петьке непристойные истории. Окна парикмахерской выходят на улицу, по которой ходят «равнодушные, злые или распущенные» люди, на скамейках спят бездомные, дерутся пьяные. У Петьки не бывает праздников, все его дни похожи друг на друга, его жизнь кажется ему долгим неприятным сном, он все больше худеет, болеет, на лице его появляются морщинки. Петьке очень хочется уехать в другое место. Когда его навещает мать, кухарка Надежда, он постоянно просит её забрать его от Осипа Абрамовича.
Однажды хозяин отпускает Петьку на дачу к господам Надежды. В поезде радостный Петька улыбается пассажирам, интересуется, как едет поезд, улыбается облачкам. За городом Петькины глаза перестают казаться сонными, а морщинки пропадают. Сдружившись с гимназистом Митей, Петька помногу купается, удит рыбу, играет. Однако в конце недели Надежда получает письмо от Осипа Абрамовича, в котором тот требует, чтобы Петька вернулся. Петька падает на землю, плачет, кричит. Мать отвозит мальчика в город, и все начинается сначала. Только по ночам Петька с упоением пересказывает Николке свои дачные приключения.
Происходит развитие диалога, разговор заходит о любви и ненависти, о том, каким должен быть настоящий человек, по мнению Базарова. Напряжение между героями возрастает из-за несовпадения мнений. Наступает кульминационный момент, молодые люди готовы подраться - Аркадий шутя и робея, увидев серьезное и зловещее лицо Базарова, а Базаров – с полной готовностью к предстоящей драке. Развязкой действия является появление Василия Ивановича, отца Базарова, который снимает напряжение ситуации своей добродушной фразой: «А! Вот вы куда забрались!».
Этот эпизод показывает, что Аркадий и Евгений – совершенно разные люди, как в отношении к жизни, так и по социальному положению. Базаров – разночинец-демократ, а Аркадий все же примыкает к либеральному лагерю родственников- аристократов.
Герои изображаются в сравнении и в противопоставлении друг к другу - не как представители одного идеологического направления, а как носители и проповедники разных истин. Базаров не изменился со дня первого знакомства с читателем. Аркадий же, напротив, меняет свою позицию, становясь на сторону дяди и даже говоря его словами: «Послушать тебя сегодня, поневоле согласишься с теми, которые упрекают нас в отсутствии принципов».