<span>Ассоль была единственной дочерью старого моряка Лонгрена, ее
мама умерла пять лет назад. В деревне её отца ненавидели, а девочку считали
полоумной. В детстве у нее была игрушка, маленькая яхта с алыми парусами, и
старый сказочник Эгль сказал ей, что когда она вырастет, за ней на таком же
корабле приедет принц и увезет ее с собой. Она каждый день ходила к берегу
моря и с надеждой смотрела вдаль.<span>
Артур Грей был очень богатым, но добрым и
отзывчивым человеком. Когда он вырос, он сбежал из дома и пришел на шхуну
"Ансельм" матросом. Выучившись морскому делу, он купил себе
трехмачтовый галиот "Секрет", и однажды судьба привела к берегам, где
жила Ассоль. Он случайно встретил ее и влюбился. От разных людей он узнал
историю девушки и то, что она ждет корабль с алыми парусами. Он сшил алые
шелковые паруса, взял на борт знакомого бродячего музыканта Циммера и
прибыл в деревню, где жила Ассоль. Девушка была поражена тем, что предсказание
сказочника сбылось, и взошла на корабль.
Красивая нежная сказка о любви и о том, что
нужно верить в хорошее будущее, быть добрым, не причинять никому боли и обиды,
и жизнь твоя будет сказочной.</span></span><span>Главная мысль: нужно верить в хорошее будущее,
быть добрым, не причинять никому боли и обиды, всё получится.</span>
Действие повести Н.В.Гоголя "Нос" разворачивается в Петербурге. Цирюльник (то есть парикмахер) утром находит в свежеиспеченном хлебе, которым завтракал, человеческий нос, и сразу же понимает, что от принадлежит коллжскому асессору Ковалеву. Чтобы избавиться от находки, цирюльник бросает его с Исакиевского моста в воду. А Ковалев, проснувшись утром, не нашел на своем лице носа. Майор Ковалев идет к частному приставу, чтобы объявить о своей пропаже. Вечером ему приносят нос, то тот на место не встаёт. Нос станет жить своей жизнью и прогуливаться по городу. Но позже нос все-таки вновь займет свое место на лице Ковалева.
Тема — кохання
Ідея — кохання – благотворна сила Ліричний герой по-справжньому кохає, відчуває внутрішнє пробудження, піднесення, жагу до життя Художні засоби «Сонет 61»
анафора: благословенні;
епітети: сяйливі очі, солодкий біль; метафори: лук Амура, серця рани; звертання; окличні речення Оксюморони: «Але ж муки ці солодкі…»; «Живлюща смерте…»; «Втіхо навісна…»; «Палаю в стужу…»; «В спеку весь дрижу…»
Протиставлення, оксюморони, риторичні запитання, риторичні окличні речення — дуже влучні, виразні художні засоби для відтворення почуттів, допомагають глибше розкрити суперечливість такого багатогранного почуття, як любов. Цей сонет своєрідна молитва душі й серця до коханої жінки. Петрарко сприймав любов, то як найвище благо, то як гріховне почуття. Ці суперечливі погляди на кохання позначилися на вірші. Кохання – це найвища цінність , а водночас і «солодкий біль», «серця рана». Але ліричний герой приймає все це й не відмовляється від кохання. Він по лицарські милується прекрасною Лаурою. Жодної зухвалої думки немає в нього. Це поклоніння коханій. Думки про кохану виливаються у гімн цьому високому почуттю. Він говорить про Лауру з піднесенням, схиляється перед нею. Композиція твору відтворює кохання дорогоцінне, крихке і милозвучне як кришталь. Воно прозоре, але може відтіняти різні барви, як грані кришталю. Це кохання нескінченне, як пісок, що відлічує нескінченність часу. Серце Петрарки обпалене вогнем кохання, покрите ранами благоговенними, тому увінчене трояндами кохання, які як стріли Амура пронизують його серце, але це не завдає йому смертельних ран, а наповнює солодким болем кохання.
Джерело: http://dovidka.biz.ua/petrarka-sonet-61-analiz/ Довідник цікавих фактів та корисних знань © dovidka.biz.ua
Ішла бабуля па апушке лесу, шукала грыбы, падбегла дзяўчынка спытала бабулю:
Бабуля
што вы робіце? А бабуля адказвае: унучачка я збіраю грыбочкі, поможеш
мне ўнучка? Вядома бабуля! І пайшлі яны разам шукаць грыбы. Канец!