Твір на тему Моя улюблена книгаПлан: 1. Книги – наші друзі. 2. Любите читати: а) наші улюблені книги; б) знайомство з Маленьким принцом; в) «Головного очима не побачиш». 3. Філософська казка Сент-Екзюпері «Маленький принц» і XXI століття. Книга, можливо, найбільш складне і велике чудо з усіх чудес, створених людством. М. ГіркийКниги оточують нас з дитинства. Вони супроводжують нас все життя. Вони розвивають у нас почуття краси, розширюють наш кругозір, змушують разом з літературними героями радіти, сумувати або переживати. Книги піднімають нам настрій, нерідко рятують від самотності, допомагають знайти вихід із ситуації. Улюблені книги стають нам справжніми друзями: з ними не хочеш розлучатися, до них, як до рідних людей, звикаєш, із ними радишся, сперечаєшся.У кожного з нас є улюблена книга. А у деяких таких книг кілька. Це книги, до яких звертаєшся тоді, коли тобі сумно, важко, коли тобі потрібна допомога. Це книги, від читання яких ти отримуєш справжнє задоволення і насолоду. Напевно, вчасно прочитана книга – це величезна удача. Вона може змінити життя, як не змінить її кращий друг. Олексій Толстой вважав, що «гарна книга – точно бесіда з розумною людиною». Адже, читаючи улюблену книгу, ти ніби спілкуєшся з героями, подорожуєш з ними, що хочеш порадити їм щось, а іноді чекаєш сам від них допомоги. У кожного покоління свої улюблені книги. У дитинстві дитина любить слухати казки. І якщо у нього не з'явиться інтерес до читання, то ці казки залишаться єдиними улюбленими творами. Всі ми пам'ятаємо казки А. Пушкіна, які нам читали в дитинстві. Повчальні казки про добро і зло. Їх нам хочеться читати в будь-якому віці. Але в казках ми, на жаль, не можемо знайти відповіді на всі хвилюючі питання. У кожної людини повинні бути улюблені твори, до яких він звертається неодноразово, про яких може нагадати у відповідній обстановці оточуючим. Сторінки таких творів можна перечитувати кілька разів і отримувати задоволення.Я люблю перечитувати повість Антуана де Сент-Екзюпері «Маленький принц». Це сумна казка про дорослих і дітей. Це мудра і людяна казка, яка адресована, швидше за все, дорослим. Екзюпері, льотчик і письменник розмірковує про найважливіше – про вічні питання нашого життя: про добро і зло, про красу і байдужості, про дружбу і кохання, про вірність і відповідальності людини за свої вчинки. Для Екзюпері було дуже важливо написати таку казку, як «Маленький принц». Адже він часто повторював, що з доброї насіння обов'язково зросте добре дерево.Читаючи казку, іноді посміхаєшся, іноді сумуєш, але обов'язково замислюєшся. Казка ця мудра і людяна. Маленький принц покидає свою рідну планету, де головним його заняттям було милуватися заходом і доглядати за примхливою трояндою. Там він жив за правилом: «Встав вранці, вмився, привів себе в порядок-і відразу ж приведи в порядок свою планету». Може бути, і нам, жителям планети Земля, потрібно пам'ятати про це правило? Хлопчик вирушає в далеку подорож на інші планети, щоб знайти друга. Так він потрапляє на Землю, на нашу планету, єдину, кохану, часом недобру. Тут Маленький принц зустрічається з льотчиком, який і розповів нам цю історію.Символічні шість планет, на яких до цього побував Маленький принц. Вони втілюють те, що притаманне сьомий планеті, на якій ми живемо. Влада, честолюбство, марна трата часу на безглузді справи. Хіба це не наше життя? Різні люди, різне ставлення до життя. «У кожної людини свої зорі. Одним – тим, хто мандрує, – вони вказують шлях. Для інших це просто маленькі вогники». «Добре бачить тільки серце. Головного очима не побачиш». Зворушливо описується зустріч і дружба Маленького принца і лисиця. Мудрий лис пропонує хлопчикові приручити себе і дає найголовніше повчання: «Ми відповідальні за тих, кого приручили».Екзюпері і нагадує нам, що живуть в XXI столітті, про відповідальність за наші вчинки, про те, що не можна миритися зі злом, про те, яким повинен бути чоловік. Твір переконує нас, що дружба – велике і сильне почуття, яке необхідно кожному з нас. Повість «Маленький принц» можна вважати заповітом льотчика, письменника, філософа. Це заповіт адресовано всім людям. Його потрібно уважно читати, інакше можна пропустити головне.
Сначала ты должен написать название книги и автора, потом о чем эта книга, какие герои , какие события запомнились, почему автор написал эту книгу, и последнее твое мнение об этой книге, чем нравиться и почему выбрала именно ее)
Я думаю, что Дуня приехала на станцию, где когда-то будучи девчонкой жила с отцом, приехала потому что почувствовала раскаянье, пришла на кладбище, и склонилась над могилой отца, вероятно, осознав, что плохо поступила тогда с ним. Быть может, она думала как все эти годы страдал её отец, страдал из-за того, что его единственная, любимая дочь покинула его, убежала не сказав ни слова. Может быть, вспоминала она о том, как любил её он, вспоминала и в груди своей чувствовала жгучую боль запоздалого раскаяния.
А. Н. Островского я представляю мудрым, образованным человеком, который ни на минуту не прекращал получать новые знания и совершенствоваться. А. Н. Островский - человек своего дела. Он был влюблен в драматургию, был настоящим творцом. Его произведения воспевают доброту, искренность, верность. Автор пьес осуждает моральную грязь, ложь, жестокость и ненависть. Все это позволяет представить Островского, как человека с лучшими качествами.
1Внешний вид Барбоса в рассказе описан более подробно, чем внешность Жульки. Описание Жульки занимает одно предложение, а описание Барбоса целый абзац. Вначале автор как бы настраивает читателей на необычность Барбоса и заурядность Жульки. «Такие собаки, как Барбос отличаются верностью, независимым характером и тонким слухом». «Основной чертой характера Жульки была деликатная, почти застенчивая вежливость». Барбос был забияка и драчун, в один присест мог съесть половину жареного пасхального индюка. В Жульке же во время еды «было гораздо меньше собачьего, чем в иных человеческих лицах во время обеда». Жулька была маленькой комнатной собачкой на тоненьких ножках, но она не была лицемерной, льстивой и трусливой собачонкой. У нее было отважное сердце, способное на героические порывы. Все ахнули от испуга и неожиданности, когда она бросилась наперерез бешеной собаке. Барбос же, «вместо того, чтобы, по обыкновению, кинуться в бой, дрожал всем телом и жалобно повизгивал».
2.Между Барбосом и Жулькой «царствовало редкое согласие и самая нежная любовь». Она не осуждала своего друга за буйный нрав и дурные манеры. «Она даже и тогда сдерживала свое неудовольствие, когда Барбос, проглотив в несколько приемов свой завтрак, подходил к Жулькиной миске и засовывал свою мокрую мохнатую морду в Жулькину миску». «Они то бегали одна от другой, то устраивали засады, то с притворно сердитым рычанием делали вид, что ожесточенно грызутся между собой». К умирающей в сарае Жульке прибежал Барбос. «Он был сильно взволнован и принялся сначала визжать, а потом выть, подняв кверху голову». Оказавшись в сарае, «Барбос стремглав бросился к Жульке, и с тихим визгом стал лизать ее в глаза, в морду, в уши. Жулька слабо помахивала хвостом и старалась приподнять голову. В прощании собак было что-то трогательное». Барбос лег у сарая и громко и выразительно завыл, когда почувствовал, что Жулька умерла. 3.Жулька совершила подвиг, бросившись защищать Барбоса и окружающих, и прогнала бешеную собаку ценой своей жизни. Смелость собаки не зависит от ее внешнего вида. Крупная собака может проявить трусость, а маленькая, наоборот, быть смелой. 4.Рассказ Л. Толстого «Лев и собачка» напоминает рассказ А. Куприна. И там, и там один из героев погибает, а второй тоскует о друге.