Особливо жорстокою, неочікуваною, страшенною у своєму перебігу та наслідках є Друга світова війна.
Інтелігенція, зокрема письменництво, не могла залишитися осторонь величезної трагедії людства в цілому та окремих народів. Чимало письменників пройшли війну, брали участь у боях, втрачали близьких та друзів, були свідками жахливих родинних історій розлучень та щасливих єднань. Багато віршованих та прозових творів митців з різних куточків світу відобразили горе, кров, сем, злість, сльози – усі атрибути війни.
Кожна воююча країна виголошувала надто гучні речі, зависокі ідеали та священі інтереси прагла боронити, саме тому багато хто не одразу відкрив анти людяність війни та брехливість воєнної пропаганди. Одразу проти кровопролиття висловлювалися Стефан Цвейг та Бертольд Брехт. Письменники Ернест Міллер Хемінгуей, Уільям Фолкнер, Еріх Марія Ремарк пройшли Першу світову війну і «оцінили» всі жахи мілітаризму та військової агресії. В своїх творах вони показують біль втрат та відчай людей, відсутність будь-якої надії на нормальні умови існування, звичайне людське життя. Фронтовики, вірячи в певні ідеали, проходили війну, але повністю зневірячись у своїй правоті не могли знайти спокою у повоєнні часи. Так народилася генерація «втраченого покоління».
Пауль Целан у своїх збірках про війну висвітлює увесь спектр переживань, які завдає людині невизначене завтра, втрата близьких або постійна загроза життю рідни. «Останнім актом історії» називає поет війну і чекає на Страшний суд після неї.
Генріх Белль у своєму «Подорожній, коли ти прийдеш у Спа…», як і в інших творах показує звичайну людину на війні, жертву обставин та часу, в якому випало жити. Герої – звичайні солдати, які не знайшли внутрішньої сили повстати проти фашистської системи, і тепер постійно страждаючі від причетності до горя інших.
Письменник не тільки засуджує фашизм, але й будь-яку війну, як прояв насильства над людиною.
Багато інших письменників та поетів всього світу різко засудили у своїх творах Другу світову війну та несли гасло не допустити ніколи більше подібних трагедій.
«Алые паруса» — это повествование о возвышенной мечте и поэтической любви двух верящих в чудеса людей. В то же время, сам автор называет свое произведение феерией, повестью-сказкой, а значит, описанные в ней события никогда не могли произойти на самом деле. С этим мне никак не хочется соглашаться. Разве не могла жить на свете девушка со светлой поэтической душой, больше верящая в добро и любовь, чем в окружающие ее непонимание и серость? Разве не жил никогда любящий мечтать юноша, чье сердце с детства принадлежало морю, и разве не мог он, став взрослым, осуществить задуманное давным-давно? И разве не могли они встретиться: верящая в чудо и ищущий эту веру, ожидающая свою судьбу и сумевший сам стать судьбой — Ассоль и Грэй? Может быть, звали их по-другому. Может, Ассоль была дочерью не моряка а лесоруба, а Грэй — не наследником знатного рода, а бродячим сказочником, как собиратель песен и легенд Эгль. Все это не имеет значения, когда есть люди, способные самоотверженно любить, самозабвенно мечтать и всем сердцем верить в чудо.
<span>Светлое и радостное чувство остается в душе, когда дочитываешь «Алые паруса» . Взрослых это чувство возвращает в детство, а детей убеждает, что чудеса в их дальнейшей жизни зависят от них самих. Вот почему у этого произведения никогда не будет равнодушных и зевающих читателей. </span>
968 год датируется пришествием кочевников-печенегов. Киевский князь Святослав был далеко от родной земли и на защиту Киева встал отряд воеводы Претича. Отрок прошел весь вражеский стан притворяясь печенегом, дабы сообщить об опасности, а Претича обманул печенежского князя сказав , что Святослав находится со своим войском неподалеку. В итоге Святослав своим приходом прогонит всех печенегов.
Главная идея произведения, это показать, что русскую землю обороняли не только князья, но и обычные-простые люди, подчеркивает силу духа русских людей воевавших за родные земли. Еще важным считается в произведении понятие - мира и его важности для каждого человека.
Главные герои:Вакула и Оксана.Он ее любил.Когда он пошел признаваться в любви она сказала чтобы он принес ей черевички царевны Екатериной великой и тогда она выйдет за него замуж она просто всегда шутит и ему пошутила что бы он опозорился на всю деревню и она бы смеялась.Затем вакула поехал на черте за черевичками.Оксана волновалась за него и узнала что она в него влюблена.Вакула решил записаться на прием у царевны.Вакула принес черевички царевны,но она даже не взяла их.